ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Дніпро Справа № 904/1123/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
секретар судового засідання Солодова І.М.
за участю:
від прокуратури: Бурлаченко О.Л. (в залі суду) - прокурор відділу;
від позивача: не з`явився; 
від відповідача: Шатунов А.О. (поза межами суду) – адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 (повне рішення складено 06.06.2025, суддя Перова О.В.) у справі № 904/1123/25
за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС", м. Кривий Ріг
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Керівник Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" на користь Криворізької міської ради грошових коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності у розмірі 2 740 400,10 грн.
Позовні вимоги заявлені прокуратурою на підставі статей 1212 - 1214 ЦК України, а розмір збережених відповідачем коштів (2 740 400,10 грн.) від безпідставно набутого майна розрахований Криворізькою міською радою виходячи з розміру орендної плати за землю.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі №904/1123/25 позовні вимоги керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" про стягнення коштів задоволено у повному обсязі. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" на користь Криворізької міської ради грошові кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 за період з 26.07.2021 по 31.12.2023 у розмірі 2 740 400,10 грн. (два мільйона сімсот сорок тисяч чотириста гривень 10 копійок). 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 32 884,80 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок). 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано наступним:
- ТОВ «Спеціалізована монтажна компанія МЕХАНОМОНТАЖ» користувалося земельною ділянкою, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.11.2012 року, укладеного між Криворізькою міською радою і ТОВ «Спеціалізована монтажна компанія МЕХАНОМОНТАЖ», який був зареєстрований 29.12.2012. Відповідно до пункту 6 договору термін дії договору 10 років, тобто до 29.12.2022. Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована монтажна компанія МЕХАНОМОНТАЖ» 26.07.2021 передано по акту приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» комплекс будівель, що складається з будівлі АПК, літера А, загальною площею 561, 5 кв. м, будівлі майстерні літера Б, загальною площею 1585,7 кв. м, що знаходяться за адресою м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1. При переході права власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Домобудівна, 25/1 у м. Кривому Розі до ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» перейшло і право оренди земельної ділянки за цією адресою та відбулась автоматична заміна орендаря у спірному договорі. Отже, з моменту набуття права власності на будівлі (26.07.2021) ТОВ ««ЕРІА СЕРВІС» набуло й обов`язок сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташована будівля;
- у період з 30.12.2022 між Криворізькою міською радою та ТОВ “ЕРІА СЕРВІС” не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009;
- перевіривши розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою, у тому числі безпідставно збережених коштів у розмірі належної до сплати орендної плати, з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009, який здійснено за фактичний період використання земельної ділянки, суд першої інстанції виснував, що він є правомірним, обґрунтованим, арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, тому позов підлягає задоволенню. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням суду, через систему “Електронний суд”, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/1123/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІА СЕРВІС» на користь Криворізької міської ради 1 394 568,02 грн. безпідставно збережених грошових коштів зі сплати орендної плати за період з 26.07.2021 по 31.12.2022; ухвалити в даній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Криворізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІА СЕРВІС» про стягнення 1 394 568,02 грн. безпідставно збережених грошових коштів зі сплати орендної плати за період з 26.07.2021 по 31.12.2022; в іншій частині рішення залишити без змін. Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Скаржник зазначає, що на адресу ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» не надходило жодних документів по суті справи, ухвал про відкриття провадження у справі, про призначення судових засідань, інших процесуальних документів. Тому, спір про права та інтереси ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» фактично було вирішено без належного повідомлення Відповідача.
Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та не з`ясування обставин, що мають значення для справи. За змістом частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти, тому, орендар за договором оренди земельної ділянки – ТОВ Спеціалізована монтажна компанія МЕХАНОМОНТАЖ» із відчуженням 26.07.2021 об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці фактично вибуло із земельних правовідносин, а всі пов`язані з цим права та обов`язки перейшли до набувача об`єктів права власності – ТОВ «ЕРІА СЕРВІС». Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 4 ст. 377 ЦК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула права власності на майно, фактично (автоматично) стає й орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. Отже, при переході права власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Домобудівна, 25/1 у м. Кривий Ріг до ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» перейшло і право оренди земельної ділянки за цією адресою та відбулась автоматична заміна орендаря у спірному договорі. Таким чином, з моменту набуття права власності на будівлі (26.07.2021) ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» набуло й обов`язок сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташована будівля.
Судом було з`ясовано, що розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою, у тому числі безпідставно збережених коштів у розмірі належної до сплати орендної плати, з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 здійснено за фактичний період використання землекористувачем земельної ділянки, а саме за період з 26.07.2021 по 31.12.2022. Отже, суд робить висновок, що право оренди перейшло до ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» автоматично, з моменту придбання нерухомого майна, не потребувало укладення нового договору оренди, і орендна плата мала б сплачуватись з 26.07.2021, і одночасно суд приходить до висновку, що у зв`язку з припинення дії договору оренди з 30.12.2022 ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» користується земельною ділянкою без наявності правових підстав весь час – з 26.07.2021. Проте, такий висновок суперечить попередньому, якщо відбулась заміна сторони в договорі оренди – ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» користувалось земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 на підставі договору оренди землі, і щодо факту несплати орендної плати в період з 27.07.2021 по 29.12.2022, правовідносини орендаря та орендодавця не можуть бути визнані кондикційними, й відповідно до них не можуть бути застосовані положення глави 83 ЦК України, якою регулюються кондикційні правовідносини.
Апелянт зазначає, що з моменту переходу права власності на нерухоме майно до ТОВ «ЕРІА СЕРВІС», в частині несплати орендної плати за період 26.07.2021 по 31.12.2022 в розмірі 1 394 568,02 грн. користування земельною ділянкою не було безпідставним, а відбувалось на підставі договору оренди, в якому відбулась автоматична заміна сторони – договір оренди укладений між Криворізькою міською радою і ТОВ «Спеціалізована монтажна компанія «МЕХАНОМОНТАЖ», який був зареєстрований 29.12.2012, і до таких правовідносин не можуть бути застосовані наслідки передбачені главою 83 ЦК України (оскільки це не кондикційні правовідносини), і в цій частині позовних вимог, суд мав відмовити.
Також, відповідач зазначає про порушення судом першої інстанції положень ГПК України щодо оцінки доказів, зокрема, ст. 76 ГПК України, що є окремою підставою для скасування оскаржуваного рішення та застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/1123/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/1123/25.
02.07.2025 матеріали справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/1123/25; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 26.11.2025 о 12 год. 00 хв.
26.11.2025 від керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області до ЦАГС надійшли пояснення, в яких просить залишити в силі рішення суду першої інстанції. Прокурор зазначив, що в порушення умов договору оренди, ТОВ ««ЕРІА СЕРВІС» з моменту набуття права власності на майно, а саме з 26.07.2021, орендну плату не сплачує, чим грубо порушує вимоги земельного законодавства та істотні умови договору оренди. Разом з цим, у період з 30.12.2022 між Криворізькою міською радою та ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009. А отже, Відповідач користується земельною ділянкою площею 2,3524 га з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 без будь-яких правовстановлюючих документів, не сплачуючи відповідну плату та фактично збільшуючи свої доходи. При цьому, використання означеної земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавило Криворізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Таким чином, ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009, площею 2,3524 га, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1, під розміщення комплексу будівель, з 30.12.2022 до цього часу використовує земельну ділянку без укладеного договору оренди.
Прокурор вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою за весь період з 26.07.2021 по 31.12.2023. У цій справі територіальна громада вимагає повернення орендної плати за період з 26.07.2021 по 31.12.2022 (у зв`язку із переходом права оренди), та повернення безпідставно збережених коштів (орендної плати), які мав сплатити фактичний користувач за період з 30.12.2022 по 31.12.2023. ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а Криворізька міська рада (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача. Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які полягають у фактичному користуванні земельною ділянкою за відсутності належних договірних відносин з ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» у спірний період. Суд правильно застосував норми матеріального права, а саме положення Глави 83 ЦК України про кондикційні зобов`язання, у повній відповідності до правових висновків Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення з ТОВ «ЕРІА СЕРВІС» всієї суми коштів за користування земельною ділянкою як за період наявності договірних відносин, так і за період користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди.
У судове засідання 26.11.2025 з`явилися прокурор та представник відповідача. Позивач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (т. 1, а.с. 197). Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні 26.11.2025 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом обставини справи.
Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку - земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009, загальною площею 2,3524 га, розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1, перебуває у комунальній власності Криворізької міської ради з 29.12.2012.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по вулиці Домобудівна, буд. 25/1 у м. Кривому Розі розташований комплекс будівель, що складаються з будівлі АПК, літера А, загальною площею 561, 5 кв. м, будівлі майстерні, літера Б, загальною площею 1585,7 кв. м (а.с.77).
ТОВ “Спеціалізована монтажна компанія “МЕХАНОМОНТАЖ” користувалося земельною ділянкою, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.11.2012 року, укладеного між Криворізькою міською радою і ТОВ “Спеціалізована монтажна компанія “МЕХАНОМОНТАЖ”, який був зареєстрований 29.12.2012.
Договір укладено на 10 років (п. 6 Договору), тобто, до 29.12.2022.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Спеціалізована монтажна компанія МЕХАНОМОНТАЖ” 26.07.2021 передано по акту приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ “ЕРІА СЕРВІС” комплекс будівель, що складається з будівлі АПК, літера А, загальною площею 561, 5 кв. м, будівлі майстерні, літера Б, загальною площею 1585,7 кв. м, що знаходяться за адресою м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1.
Право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 2379292012110 від 30.07.2021.
За інформацією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №7686/5/04-36-04-05-11 від 19.02.2025 (а.с. 55) відповідно переліків договорів оренди землі, наданих Криворізькою міською радою у відповідності до п.288.1. статті 288 Кодексу на 2021-2024 роки, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відсутні відомості стосовно оформлення документів на землю на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, буд.25/1 ТОВ “ЕРІА СЕРВІС”.
Прокурор покликається на користування відповідачем земельною ділянкою площею 2,3524 га за кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 без будь-яких правовстановлюючих документів, не сплачуючи відповідну плату, а саме, в період з 26.07.2021 по 31.12.2023 у розмірі 2 740 400,10 грн., що і стало причиною звернення з позовом.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у даній справі, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 за період з 26.07.2021 по 31.12.2023 у розмірі 2 740 400,10 грн.
Колегія суддів зауважує, що відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення 1 394 568,02 грн. безпідставно збережених грошових коштів зі сплати орендної плати за період з 26.07.2021 по 31.12.2022, відтак, оскаржуване рішення в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається відповідно до вимог ст. 269 ГПК України.
Місцевий господарський суд, задовольняючи позов у повному обсязі, виснував про правомірність, обґрунтованість, арифметичну правильність та відповідність вимогам чинного законодавства розрахунку заборгованості за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 у період з 26.07.2021 по 31.12.2023 в розмірі 2 740 400,10 грн.
З наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
За змістом статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з частиною першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У частині 1 та пунктах 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Тобто, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову.
Так, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. 
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. 
З урахуванням зазначеного, здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 26.02.2022 у справі № 06/785/21, від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21, від 14.09.2023 у справ № 920/874/22.
Відповідно до прохальної частини позову предметом останнього є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності у розмірі 2 740 400,10 грн. (т. 1, а.с. 11). Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви (див. п. 3 позовної заяви), предметом позовної заяви є стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, за звичайних умов (у разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку ТОВ "ЕРІА СЕРВІС" розрахований міською радою, виходячи з розміру орендної плати за землю та складає 2 740 400,10 грн. Внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду (т. 1, а.с. 5).
Правовою підставою позову у даній справі прокурор визначив статті 1212 – 1214 ЦК України, зазначивши, що ТОВ "ЕРІА СЕРВІС" зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а Криворізька міська рада (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто, відбувається факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
Таким чином, ураховуючи визначені прокурором предмет та підстави позову, спірні правовідносини у цій справі стосуються стягнення безпідставно набутих (збережених) грошових коштів.
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 Цивільного кодексу України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц зі спору, що виник з подібних правовідносин, сформульовано такі висновки щодо застосування положень статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України та статей 120, 125 Земельного кодексу України:
"69. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
70. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
71. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).
75. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).
78. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).
90. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
91. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
92. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
93. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).
94. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України".
Як було встановлено судом та не заперечується сторонами спору, ТОВ “Спеціалізована монтажна компанія “МЕХАНОМОНТАЖ” користувалося земельною ділянкою, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.11.2012, укладеного між Криворізькою міською радою і ТОВ “Спеціалізована монтажна компанія “МЕХАНОМОНТАЖ”, який був зареєстрований 29.12.2012. Відповідно до пункту 6 договору термін дії договору 10 років, тобто, до 29.12.2022.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Спеціалізована монтажна компанія МЕХАНОМОНТАЖ” 26.07.2021 передано по акту приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ “ЕРІА СЕРВІС” комплекс будівель, що складається з будівлі АПК, літера А, загальною площею 561, 5 кв. м, будівлі майстерні літера Б, загальною площею 1585,7 кв. м, що знаходяться за адресою м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, 25/1.
Питання переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, врегульовано, зокрема, статтею 120 Земельного кодексу України, згідно з частинами першою та другою якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
За приписами частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.
Тобто, особа, яка набула право власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.
Подібна правова позиція, що новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні, викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17, від 05.09.2018 у справі № 904/9027/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17, від 29.11.2018 у справі № 915/1416/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 27.02.2019 у справі № 913/661/17 від 06.03.2019 у справі № 914/2687/17, від 04.06.2019 у справі № 914/1925/18, від 26.11.2019 у справі № 917/92/19.
Враховуючи викладене, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак, діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки. Тобто, у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та обставин справи, при переході права власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Домобудівна, 25/1 у м. Кривому Розі (26.07.2021) до ТОВ “ЕРІА СЕРВІС” перейшло і право оренди спірної земельної ділянки та відбулась автоматична заміна орендаря у договорі.
Отже, з 26.07.2021 по 29.12.2022 ТОВ “ЕРІА СЕРВІС” набуло обов`язків орендаря за Договором оренди земельної ділянки від 12.11.2012 (державна реєстрація від 29.12.2012 №121100004002074).
Однак, з 30.12.2022 по 31.12.2023 між Криворізькою міською радою та ТОВ “ЕРІА СЕРВІС” не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009.
Ураховуючи зазначені обставини справи, колегія суддів констатує: (1) що правовідносини сторін у період з 26.07.2021 по 29.12.2022 є зобов`язальними, оскільки виникли на підставі Договору оренди земельної ділянки від 12.11.2012 (державна реєстрація від 29.12.2012 №121100004002074), а (2) правовідносини сторін у період з 30.12.2022 по 31.12.2023 є кондикційними, оскільки виникли на підставі статей 1212, 1214 ЦК України глави 83 ЦК України.
Відповідно, матеріали позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог, містять два розрахунки:
1. розрахунок орендної плати за договором оренди (державна реєстрація від 29.12.2012 №121100004002074) за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 за період з 26.07.2021 по 29.12.2022 на загальну суму 1 394 568,02 грн. (т. 1, а.с. 53 на звороті);
2. розрахунок безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 за період з 30.12.2022 по 31.12.2023 на загальну суму 1 345 832,08 грн. (т. 1, а.с. 54).
Таким чином, зазначені розрахунки міської ради за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 складені за різні періоди, ґрунтуючись на різних правових підставах (з 26.07.2021 по 29.12.2022 виходячи з умов договору оренди; з 30.12.2022 по 31.12.2023 виходячи з положень ст. 1212 ЦК України).
У контексті аргументів скаржника судова колегія звертається до правових висновків, що містяться у пунктах 5.17 - 5.18 постанови Верховного Суду від 20.08.2025 у справі № 908/1144/23, в якій, зокрема, зазначено: « … суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення коштів, безпідставно дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норм статей 1212-1214 Цивільного кодексу України зважаючи на існуючі між сторонами договірні орендні відносини (права та обв`язки), у тому числі ті, що перейшли до набувачів об`єктів нерухомості в силу імперативних вимог статті 120 Земельного кодексу України. Суд звертає увагу, що стягнення компенсації недоотриманої суми коштів за фактичне користування земельною ділянкою на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України можливе виключно за відсутності будь-яких договірних відносин між учасниками справи.».
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що з 26.07.2021 по 29.12.2022 користування земельною ділянкою не було безпідставним, а відбувалось на підставі договору оренди, який діяв до 29.12.2022, тому, до таких правовідносин не можуть бути застосовані наслідки, передбачені главою 83 ЦК України, оскільки це не кондикційні правовідносини, і в цій частині позовних вимог суд мав відмовити, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Апеляційний господарський суд висновує, що оскільки договірний характер спірних правовідносин сторін у період з 26.07.2021 по 29.12.2022 виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів як безпідставно збережених на підставі ст. 1212 ЦК України в сумі 1 394 568,02 грн. за період існування договірних відносин сторін з 26.07.2021 по 29.12.2022, задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги про розгляд справи судом першої інстанції без належного повідомлення відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи (т. 1, а.с. 122, 124, 137, 153), відповідно до яких суд повідомляв відповідача засобами поштового зв`язку за належною адресою: 50006, м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів праці, 26, 2, однак, поштові відправлення повертались з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».
У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (висновок Верховного Суду в постановах від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).
Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. 
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з частиною 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів висновує про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі №904/1123/25 в оскаржуваній частині.

Судові витрати.
Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/1123/25 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/1123/25 скасувати і відмовити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕРІА СЕРВІС” на користь Криворізької міської ради грошових коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 за період з 26.07.2021 по 29.12.2022 у розмірі 1 394 568,02 грн., виклавши абзаци 1-3 резолютивної частини в наступній редакції:
“Позовні вимоги керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" про стягнення коштів задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" (50006, м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів праці, буд.26, 2, код ЄДРПОУ 44036565) на користь Криворізької міської ради (50101, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, буд. 1, код ЄДРПОУ 33874388) грошові кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером 1211000000:02:214:0009 за період з 30.12.2022 по 31.12.2023 у розмірі 1 345 832,08 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" (50006, м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів праці, буд.26, 2, код ЄДРПОУ 44036565) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р ІМ228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код ЄДРПОУ 02909938, код класифікації видатків бюджету -2800) судовий збір у розмірі 16 149,98 грн.”.
В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2025 у справі № 904/1123/25 залишити без змін.
Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІА СЕРВІС" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 25 102,23 грн., про що видати наказ.
Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 12.01.2026

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв