ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10758/25 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Сорочка Є.О.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 вересня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на відсутності визначених законодавством підстав у головного державного виконавця для закінчення виконавчого провадження.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 відкрито апеляційне провадження. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.01.2026.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
12.11.2025, під № 31595 від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу.
20.11.2025, під № 32748 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі № 620/6503/24, яке набрало законної сили 09.09.2024, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.
У вказаному рішенні, зокрема, зазначено, що 19.05.2023 постановою заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури постанову слідчого СВ ВП №5 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 30.11.2022 про закриття кримінального провадження № 12022152260000257 скасовано (а.с.12), як наслідок оскаржуваний протокол від 09.02.2024 №4/в, яким було відмовлено позивачам в призначенні одноразової грошової допомоги є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Тобто, відмова у призначенні одноразової грошової допомоги для заявників ґрунтувалася на скасованій 19.05.2023, в порядку нагляду, прокурором постанови про закриття кримінального провадження № 12022152260000257 від 30.11.2022, 05.05.2025 Чернігівським окружним адміністративним судом у даній справі видано виконавчі листи.
21.05.2025 державним виконавцем прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2.
Листом Міністерства оборони України від 27.05.2025 №220/13/21294, повідомлено державного виконавця про те, що 26.07.2024 на засіданні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення про повернення на доопрацювання документів позивачів для призначення одноразової грошової допомоги (витяг із протоколу від 26.07.2024 № 9/д). У зв`язку із цим, відповідач просив закінчити виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.
Державний виконавець, дослідивши витяг з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.07.2024 № 9/д не встановив мотивів такого повернення на доопрацювання та з`ясував, що відповідачем не повідомлено заявників щодо конкретного переліку документів, які останні повинні надати задля прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.
Оскільки вказані обставини не свідчили про належне та фактичне виконання рішення з боку відповідача державним виконавцем направлено до Міністерства оборони України вимогу щодо подання письмових пояснень з приводу неналежного виконання рішення суду.
У відповідь на вимогу державного виконавця, листом Міністерства оборони України від 06.08.2025 № 220/13/23615, повідомлено державного виконавця про те, що 01.08.2025 на засіданні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення про внесення змін та виправлення описки в протоколі від 26.07.2024 № 9/д, та викладено протокол в новій редакції від 01.08.2025 № 31/зм, із зазначенням причин повернення позивачу документів на доопрацювання.
05.09.2025 головним державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Позивач вважаючи вищезазначену постанову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено повне фактичне виконання рішення суду відповідно до виконавчого документу, а відтак, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, відповідно до вимог закону.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк: відповідач не мав належних та достатніх підстав для закінчення виконавчого провадження; ухвала суду про відмову в встановленні судового контролю у справі № 650/6503/24 була оскаржена в апеляційному порядку, тому суд не мав підстав для посилання на судове рішення, що не набрало законної сили; судом залишено поза увагою й те, що відповідач (боржник) вніс зміни у протокол, не вказавши, що такі зміни вносяться на виконання рішення суду в справі № 620/6503/24, при цьому, що протокол, до якого було внесено зміни, був прийнятий до рішення суду в справі № 620/6503/24, тому і не міг слугувати підтвердженням виконання рішення суду; рішення суду в справі № 620/6503/24 фактично не виконане.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту також - Закон № 1404-VIII) визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з приписами ст. 3 Закону № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно приписів ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За приписами ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Тож, з наведеного слідує, що державний виконавець зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом, а закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ можливо лише за умови фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі № 620/6503/24, яке набрало законної сили 09.09.2024, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.
Судом було встановлено, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі № 620/6503/24, провела засідання та вирішила, що: «У зв`язку з технічною помилкою під час формування протокольного рішення, пункт 22 протоколу засідання Комісії від 26.07.2024 № 9/д викласти в такій редакції: "Батьку та матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок поранення, одержаного в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби, молодшого лейтенанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Відповідно до даних зазначених в постанові про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 19.05.2023 (постанова про закриття кримінального провадження № 12022152260000257 від 30.11.2022) в ході досудового розслідування кримінального провадження, під час прийняття рішення про його закриття, слідчим не було надано належної правової оцінки в даному провадженні, оскільки не було встановлено потерпілих осіб, тобто наявна неповнота проведення досудового розслідування. Згідно зі статтею 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), військовослужбовця, є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом). Одноразова грошова допомога не може бути призначена до закриття кримінального провадження №12022152260000257, яке поновлено 19.05.2023 та встановлення всіх обставин та причин смерті ОСОБА_4 . Ураховуючи вищевикладене, Комісією документи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги може бути розглянуто, після надання заявниками постанови про закриття кримінального провадження № 12022152260000257», що підтверджується протоколом засідання Комісії від 01.08.2025 № 31/зм.
Слід врахувати, що Міністерством оборони України, на даний час, не прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги для батьків загиблого молодшого лейтенанта ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а отже, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі № 620/6503/24, вони отримали захист порушеного права, а саме скасування попереднього рішення Міноборони про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Так, оскільки Міністерством оборони України, на виконання рішення суду у справі № 620/6503/24 повторно було розглянуто заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та прийнято рішення із урахуванням висновків суду, та у відповідності до пункту 23, Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (зі змінами), яким надано право розпоряднику бюджетних коштів приймати рішення про повернення документів на доопрацювання, зокрема для підтвердження обставин загибелі військовослужбовця, тобто їх встановлення за результатами досудового розслідування.
Тому, на переконання колегії суддів, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перевірено та досліджено виконання Міністерством оборони України рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі № 620/6503/24 та 05.09.2025 винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. Водночас, державний виконавець не можепідміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. 
Також, Законом України «Про виконавче провадження» не надано повноважень державному виконавцю ставити під сумнів законність прийнятих боржником рішень на виконання рішення суду, натомість виконавець має перевіряти виконання судового рішення у такий спосіб, як визначено судом у рішенні і у виконавчому документі.
Як зазначалось вище, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Слід наголосити, що, у даному виконавчому провадженні державний виконавець не обмежився формальними діями, а здійснив перевірку виконання рішення суду, зокрема, виніс постанову про відкриття провадження та визначив боржнику строк для виконання рішення суду, відреагував на виявлене неповне виконання шляхом винесення вимоги від 26.06.2025, а, у подальшому, отримав офіційну відповідь Міністерства оборони України із внесеними змінами до протоколу комісії та належним обґрунтуванням причин повернення документів заявників на доопрацювання. Таким чином, державний виконавець забезпечив належний контроль за виконанням рішення суду.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи положення ст. 18 Закону № 1404-VIII, а також резолютивну частину рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі № 650/6503/24, вбачається фактичне виконання рішення суду відповідно до виконавчого документу а саме, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, а відтак, при винесенні оскаржуваної постанови, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, відповідно до вимог закону.
Зважаючи на викладене, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд, з огляду на надані учасниками справи докази, встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права.
У частині доводів апеляційної скарги про те, що ухвала суду про відмову в встановленні судового контролю у справі № 650/6503/24 була оскаржена в апеляційному порядку, колегія суддів їх бере до уваги та констатує, що станом на дату перегляду рішення у даній справі, апеляційна скарга позивача не розглянута, водночас, вказане не впливає на правильність висновків суду по суті спору в даній справі.
Щодо зазначення про те, що судом залишено поза увагою й те, що відповідач (боржник) вніс зміни у протокол, не вказавши, що такі зміни вносяться на виконання рішення суду в справі № 620/6503/24, при цьому, що протокол, до якого було внесено зміни, був прийнятий до рішення суду в справі № 620/6503/24, тому і не міг слугувати підтвердженням виконання рішення суду, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять докази того, що відповідачем відповідні дії та рішення приймались під час процедури примусового виконання рішення суду та з наданням реакції на вимогу державного виконавця. Також, питання правомірності дотримання процедури прийняття відповідачем рішень, а саме, шляхом внесення змін до попереднього рішення, не є предметом перевірки судом в межах спору в даній справі та не спростовує висновку про фактичне виконання рішення суду про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення одноразової грошової допомоги.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 287, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Є.О. Сорочко 

В.В. Кузьменко