ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2950/26 Справа № 213/4654/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року, ухвалене суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 18 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з 3% річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 квітня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №KRH0GK00150389, виконання відповідачем зобов`язань за яким забезпечено договором іпотеки. 
Умови кредитного договору відповідачем не виконувалися, тому рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2013 року у справі №2-1411/11 звернуто стягнення на предмет іпотеки – 3-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки в рахунок погашення виниклої заборгованості за кредитним договором №KRH0GK00150389 від 08 квітня 2005 року в розмірі 8 012,00 доларів США. Рішення не оскаржене, набрало законної сили. На підставі зазначеного рішення банком отримано виконавчий лист. На час пред`явлення позову у даній справі рішення суду не виконане. 
Враховуючи непогашення заборгованості за кредитним договором №KRH0GK00150389 від 08 квітня 2005 року відповідно до рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2013 року у справі №2-1411/11 відповідач має заборгованість у розмірі 3% річних від простроченої суми (згідно з ч.2 ст.625 ЦК України) за період з 19 березня 2013 року по 27 серпня 2025 року, яка становить 2 991,00 доларів США. 
У зв`язку з викладе ним, просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму трьох процентів річних та судові витрати.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми боргу згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 19 березня 2013 року по 27 серпня 2025 року, яка становить 2 991,00 доларів США задовольнити. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що по даній справі рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення не передбачає його примусове виконання за допомогою виконавчої служби. Тому помилково виданий судом виконавчий лист по справі № 2-1411/1 в частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у вищевказаний спосіб не міг та не може бути пред`явлений до примусового виконання через орган Державної виконачої служби. Посилається, що рішення у справі № 2-1411/11 може бути виконано у будь-який час строком для його виконання необмежено у часі, тому не стало натуральним зобов`язанням. Більш того, Банк і зараз може пред`явити позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Зазначає, що, з огляду на наявність невиконаного позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором, що підтверджено судовим рішенням по справі № 2-1411/11, у Банка наявні права на стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Навіть з урахуванням сплачених позичальником кштів, суд мав стягнути з відповідача 3% річних за період нарахування з 02 квітня 2017 року по 23.02.2022 року 1 061,74 доларів США, оскільки згідно положень Закону країни від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантів у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19) строки визначені, зокрема ст. 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» роздял «Прикінцеві иа перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у перід дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначені, зокрема, ст. 257-259 продовжуються на строк його дії. Цей закон набрав чинності 17 березня 2022 року. 
Відзив на апеляційну скаргу не наданий. 
Заслухавши суддю доповідача, представника позивача адвоката Якушева С.О., який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк", перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що 08 квітня 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір №КRН0GK00150389, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 7 814,96 доларів США з терміном повернення до 07 квітня 2020 року та відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на придбання нерухомості житлового призначення, оплату ремонтно-будівельних робіт та оплату страхових платежів.
Відповідно рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - 3-кімнатну квартиру, розташовану на 4 поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею 50 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки KRHOGK00150389 від 08 квітня 2005 року) позивачем з укладанням від імені відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом, з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення виниклої заборгованості за кредитним договором № КRНОGК00150389 від 08 квітня 2005 року в розмірі 8 012,00 доларів США, що за курсом 7,97 грн відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/314 від 18 серпня 2011 року становить 63 855 грн 64 коп. Рішення набрало законної сили 18 березня 2013 року.
У цей же день Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчі листи. Відомості про примусове виконання вказаного рішення відсутні. 
Згідно з наданими позивачем виписками з особового рахунку відповідача 19 лютого 2021 року, 22 березня 2021 року, 26 квітня 2021 року, 27 травня 2021 року проведено операції з погашення відповідачем відсотків за кредитним договором №КRН0GK00150389 від 08 квітня 2005 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 19 березня 2013 року по 27 серпня 2025 року розмір нарахованих за невиконання грошового зобов`язання3 % річних становить 2 991,00 доларів США. Розрахунок проведено на суму заборгованості – 8 012,00 доларів США.
Винесення рішення Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2013 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.
На даний час рішення Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2013 року не виконано боржником.
У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість перед банком у розмірі 2 991,00 (Долар США) за кредитним договором № 2007-ПМ50 від 08.05.2007 року, яка складається з наступного: 303,74 (Долар США) 3% річних від простроченої суми, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.
Отже в даному випадку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з ОСОБА_1 3% річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за кредитним договором №KRH0GK00150389 від 08 квітня 2005 року в сумі 8 012,00 доларів США станом на 19.08.2011 року.
Вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» позову про стягнення задавненої вимоги до ОСОБА_1 до суду не пред`явлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.
З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Згідно зі статтею 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).
Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України).
Доводи, що містяться в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, оскільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Колегія суддів звертає увагу, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, а тому не приймаються апеляційним судом.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: