ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 202/1874/23
провадження № 51-1013 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
 
головуючого судді                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                                              ОСОБА_5 ,
захисника                                                              ОСОБА_6 ,
засудженого                                                         ОСОБА_7 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2025 рокустосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Берестівка Вараського 
(колишній Володимирецький) району
Рівненської області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за 
адресою:  
АДРЕСА_2 ,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська вироком від 11 жовтня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
За обставин, детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, бувши військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, командиром 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, 15 січня 2023 року приблизно о 14:00 відкрито відмовився виконати наказ командира № 195 від 14 січня 2023 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що:
- винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину не доведена належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом;
- суд першої інстанції:
- не врахував того, що ОСОБА_7 у ході досудового розслідування та під час судового розгляду надав стабільні та незмінні показання про об`єктивні причини неможливості виконання ним усного наказу командира у зв`язку з поганим станом здоров`я, що підтверджується відповідною медичною документацією;
- не здійснив належного аналізу фактичних обставин, зокрема, передчасного висновку військово-лікарської комісії про придатність ОСОБА_7 до військової служби;
- залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 , незважаючи на свій вік, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України добровільно повернувся з Німеччини та став до лав Збройних Сил України, брав безпосередню участь у штурмових боях на передовій, а тому викладені в мотивувальній частині вироку висновки щодо його моральних якостей та почуття обов`язку не відповідають дійсним обставинам справи;
- суд апеляційної інстанції:
- необґрунтовано відмовив у повторному дослідженні відеозапису обставин невиконання наказу;
- провів формальний апеляційний розгляд, не здійснив аналізу викладених в апеляційній скарзі доводів щодо фактичних обставин, не надав правової оцінки доказам сторони захисту, що суперечить вимогам статей 370, 419 КПК. 
Від прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшли заперечення, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, він просить касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У поданій касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6  покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , що призвело до його безпідставного засудження за ч. 4 ст. 402 КК. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями     368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Тобто закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська вироком від 11 жовтня 2024 року засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Не погоджуючись із вироком, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив його скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 03 лютого 2025 року, залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, цих доводів належним чином не перевірив, та послався на ті ж самі докази й обставини, які оспорювались, фактично продублювавши висновки місцевого суду.
Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 під час учинення інкримінованого злочину жодних скарг на стан свого здоров`я не заявляв, а сторона захисту не надала доказів того, що обвинувачений звертався в указаний період до командування чи медичної частини.
Проте суд апеляційної інстанції ретельно не проаналізував доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 після оголошення наказу заявляв про неможливість його виконати через проблеми зі здоров`ям, що зафіксовано на відеозаписі, долученому до матеріалів кримінального провадження.
І саме з цієї причини сторона захисту клопотала про його повторне дослідження.
Натомість суд апеляційної інстанції відмовив у безпосередньому дослідженні вказаного доказу, не навівши переконливого обґрунтування свого рішення.
Перевіряючи доводи сторони захисту про неможливість ОСОБА_7 виконати наказ за станом здоров`я, суд апеляційної інстанції детально проаналізував Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України та зауважив, що висновок про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби встановлюється виключно рішенням військово-лікарської комісії за результатами медичного огляду особи.
Водночас суд апеляційної інстанції всупереч своїм же твердженням, не маючи спеціальних знань в галузі медицини, без залучення відповідних спеціалістів, зробив висновок про те, що зафіксовані в заключенні Ro-графії 13 січня 2023 року захворювання, виявлені у ОСОБА_7 , не дають підстав стверджувати, що обвинувачений 15 січня 2023 року за станом здоров`я не міг виконувати бойове завдання.
Також суд апеляційної інстанції формально перевірив доводи захисника про надмірну суворість призначеного покарання, неврахування всіх даних про особу ОСОБА_7 невстановлення обставин, що пом`якшують покарання, та не зважив на посткримінальну поведінку обвинуваченого.
Відтак колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції не повною мірою дотримався вимог ст. 419 КПК, не надав на доводи апеляційної скарги вичерпних відповідей, не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не здійснив належної оцінки за критеріями статей 94, 404 КПК як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, та як наслідок могли потягти за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).
Тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 - скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                               ОСОБА_3