ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                          
 
10 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 522/9185/22
 
провадження № 61-5002св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                   Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Одеська міська рада,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Марлет», ОСОБА_4 ,
третя особа:приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталія Олександрівна, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Ганна Анатоліївна, Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Лілія Володимирівна, Державний реєстратор Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк Аліна Олександрівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Коновалової В. А., Кострицького В. В.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2022 року Одеська міська рада звернулася до суду із позовом 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного підприємства                             (далі - ПП) «Марлет», ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О., Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області                  Чередниченко Г. А., Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Л. В., Державний реєстратор Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк А. О., про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів дарування, визнання недійсними актів прийому-передачі нерухомого майна, визнання недійсним рішення загальних зборів та припинення права власності на нежитлові приміщення.
 
Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчено, що вказаний об`єкт у цілому належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності.
На підставі вказаного свідоцтва 03 березня 2009 року державним реєстратором Комунального підприємства (далі - КП) «ОМБТІ та РОН» прийнято рішення про державну реєстрацію за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на нежитлові будівлі загальною площею 1675,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
25 липня 2015 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. прийнято рішення (з відкриттям розділу) № 23152949 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .
Підставою для проведення державної реєстрації права власності стали: договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99.11-1118, посвідчений Жовтневою Філією Одеської Спеціалізованої Біржі 30 листопада 1999 року , та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2001 року без номеру судової справи.
25 липня 2015 року між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) укладено договір дарування спірних нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. та зареєстрований у реєстрі за № 636.
Того самого дня, приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. на підставі вищенаведеного договору дарування прийняте рішення № 23153634 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за                        ОСОБА_2 
23 березня 2017 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладено договори дарування часток спірних нежитлових приміщень (по 1/2 частині), які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. та зареєстровані у реєстрі за № 396 та                   № 399.
Того самого дня на підставі договорів дарування приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. прийняті рішення № 34420725 та № 34421394 про державну реєстрацію права власності по 1/2 частині нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 
24 грудня 2020 року за актом прийому-передачі нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135, ОСОБА_3 передав, а ПП «Марлет» прийняло спірні нежитлові приміщення.
31 грудня 2020 року на підставі вказаного акту державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіною Л. В. прийнято рішення № 56040168 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за ПП «Марлет».
16 лютого 2021 року загальними зборами ПП «Марлет» прийнято рішення про виключення ОСОБА_4 зі складу учасників юридичної особи; повернення їй вкладу із статутного капіталу приватного підприємства шляхом передачі нерухомого майна - нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 ; здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення акту прийому-передачі. Протокол загальних зборів посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 481, 482.
Того самого дня, між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 підписано акт прийому-передачі, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 486, 487.
19 лютого 2021 року на підставі протоколу загальних зборів та акту прийому-передачі нежитлових приміщень за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на спірні нежитлові приміщення.
Фактично внесений державним реєстратором Остащенко Н. О. запис про право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , стосується нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за територіальною громадою міста Одеси за адресою: АДРЕСА_1 . Це порушує права та інтереси міської ради як власника належних їй на праві комунальної власності нежитлових будівель, оскільки починаючи                                 з 2015 року останні без згоди на те законного власника відчужуються третім особам на підставі підробних документів.
Незаконність державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, наступні правочини з відчуження фактично уявного майна за неіснуючою адресою, створює загрозу щодо захоплення третіми особами об`єктів комунальної власності. Також зазначили, що документи, які були підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , ніяк не підтверджують наявності                            у ОСОБА_1 речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 . Ігноруючи приписи законодавства, незважаючи на те, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 нібито набув право власності на нежитлові приміщення у 1999 році, державний реєстратор не запитав у бюро технічної інвентаризації інформацію та документи щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10 липня 2021 року № 2625-02/318, право власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано, крім того, станом на червень 2021 року інвентаризаційна справа на нежитлові приміщення, розташовані за вказаною вище адресою, не зареєстрована. Крім того, листом Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року повідомлено, що у провадженні місцевого загального суду у період з 2000-2001 роки судова справа за участю ОСОБА_1 не перебувала. Про підроблення судового рішення також свідчить наявність кримінального провадження від 16 вересня 2015 року щодо незаконного оформлення права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, на підставі підробленого рішення (судова справа № 521/5890/17).
Нехтування державним реєстратором приписами законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень призвело до прийняття оскаржуваного рішення без відповідних на те підстав, оскільки це відбулося на підставі неіснуючого судового рішення та за відсутності інформації та документів, які б підтверджували наявність та характеристики об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Міська рада зазначала, що за інформацією, наданою у листі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 лютого 2022 року № 01-11/94/1, останньою не приймалося розпоряджень щодо присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Не перевіривши у встановленому законом порядку надані заявником документи, проігнорувавши очевидно неналежність останніх, державним реєстратором проведено державну реєстрацію фактично неіснуючих об`єктів нерухомого майна за ефемерною адресою, що є безумовною підставою для визнання протиправним та скасування відповідного рішення державного реєстратора. Враховуючи те, що первинна державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення є протиправною, рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за наступними «власниками» також є незаконними та підлягають скасуванню, а право власності має бути припиненим відповідно до вимог чинного законодавства.
 
Ураховуючи наведене, Одеська міська рада просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. від 25 липня 2015 року № 23152949 з відкриттям розділу про державну реєстрацію                                            за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею                  1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним договір дарування від 25 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. та зареєстрований в реєстрі за № 636;
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Наталії Олександрівни від 25 липня 2015 року № 23153634 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення загальною площею                                      1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним договір дарування від 23 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. та зареєстрований у реєстрі                        за № 396;
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Г. А. від 23 березня 2017 року № 34420725 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою:                    АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним договір дарування від 23 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. та зареєстрований у реєстрі                         за № 399;
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Г. А. від 23 березня 2017 року № 34421394 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою:                  АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 24 грудня                    2020 року, складений між ОСОБА_3 та ПП «Марлет», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Л. В. від 31 грудня 2020 року                            № 56040168 про державну реєстрацію за ПП «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним рішення загальних зборів ПП «Марлет», оформлене протоколом від 16 лютого 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрованим у реєстрі за № 481, 482, у частині пункту 1.2 та пункту 1.3 щодо повернення ОСОБА_4 її вкладу із статутного капіталу ПП «Марлет» шляхом передачі нежитлових приміщень загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі;
- визнати недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 16 лютого                     2021 року, складений між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 486, 487;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк А. О.                      від 19 лютого 2021 року № 56698626 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;
- припинити право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Марлет», ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О., Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Г. А., Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіна Л. В., Державний реєстратор Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк А. О., про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів дарування, визнання недійсними актів прийому-передачі нерухомого майна, визнання недійсним рішення загальних зборів 
та припинення права власності на нежитлові приміщення задоволено частково.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. від 25 липня 2015 року № 23152949 
з відкриттям розділу про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 688606751101).
Визнано недійсним договір дарування від 25 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. 
та зареєстрований в реєстрі за № 636.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. від 25 липня 2015 року № 23153634 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 688606751101).
Визнано недійсним договір дарування від 23 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. та зареєстрований в реєстрі 
за № 396.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Г. А. від 23 березня 2017 року № 34420725 
про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1707,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 688606751101).
Визнано недійсним договір дарування від 23 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. та зареєстрований в реєстрі 
за № 399.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чередниченко Г. А. від 23 березня 2017 року № 34421394 
про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину приміщення загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 688606751101).
Визнано недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 24 грудня 2020 року, складений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2134, 2135.
Скасовано рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Л. В. від 31 грудня 2020 року № 56040168 про державну реєстрацію за Приватним підприємством «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 688606751101).
Визнано недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна від 16 лютого 
2021 року, складений між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487.
Скасовано рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Макогонюк А. О. від 19 лютого 2021 року № 56698626 про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 688606751101).
Припинено право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за відповідачами незаконно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за адресою:    АДРЕСА_2 , без належної правової підстави, а надані при первинній реєстрації документи не підтверджують наявність у них прав на це майно. Крім того, одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача. Саме такий спосіб захисту, як скасування незаконної державної реєстрації права власності відповідачів з припиненням права власності за останнім на спірний об`єкт, є достатнім та найбільш ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади як власника спірного майна в особі Одеської міської ради.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року скасовано.
Провадження у справі в частині позовних вимог Одеської міської ради про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 24 грудня 2020 року, складеного між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Марлет», посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2134, 2135;
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Л. В. від 31 грудня 
2020 року № 56040168 про державну реєстрацію за Приватним підприємством «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 
1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;
про визнання недійсним рішення загальних зборів Приватного підприємства «Марлет», оформленого протоколом від 16 лютого 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. 
та зареєстрованим в реєстрі за № 481, 482, в частині п. 1.2 та п. 1.3 щодо повернення ОСОБА_4 її вкладу із статутного капіталу Приватного підприємства «Марлет» шляхом передачі нежитлових приміщень загальною площею 1707,00 кв. м 
за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі;
про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 16 лютого 2021 року, складений між Приватним підприємством «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487;
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 
Макогонюк А. О. від 19 лютого 2021 року № 56698626 про державну реєстрацію 
за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , скасовано та закрито провадження у справі в цій частині.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання стягнення судового збору.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги міської ради до ПП «Марлет» та що стосуються цього відповідача, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін відносяться до юрисдикції господарських судів, що виключає розгляд цих вимог у порядку цивільного судочинства.
Апеляційний суд вважав, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію таких прав не є ефективним способом захисту порушених або оспорюваних чи невизнаних прав позивача, а позовних вимог до останнього набувача спірного нерухомого майна про витребування майна не заявлено.
Крім того, державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на спірне нежитлове приміщення здійснена на підставі чинних актів прийому-передачі нерухомого майна від 16 лютого 2021 року, складеного між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 , то відсутні підстави для припинення відповідного права із закриттям відповідного розділу державного реєстру.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2025 року до Верховного Суду, Одеська міська ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постановуОдеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про обрання міською радою неефективного способу захисту та необхідність звернення з віндикаційним позовом до останнього набувача, оскільки спірне майно знаходиться, як у фактичному володінні Одеської міської ради, так і зареєстровано за нею. На думку заявника, у такому разі необхідно звертатися до суду саме з негаторним позовом.
Посилається на судову практику Верховного Суду.
Не погоджується і з висновками суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження у справі щодо вимог до ПП «Марлет», вважаючи, що розділення вирішення цілісного спору між цивільною та господарською юрисдикціями порушує принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того самого предмета та тих самих підстав позову буде здійснюватися судами різних юрисдикцій.
Крім того, звертає увагу на те, що Одеська міська рада є власником нежитлових будівель загальною площею 1 675,9 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 було незаконно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою:                     АДРЕСА_2 . Проте, іншого приміщення, крім того, що зареєстровано за міською радою, на цій території немає. Вважає, що так відбулося «задвоєння» державної реєстрації на один об`єкт нерухомості.
Вказує, що державним реєстратором зареєстровано нерухомий об`єкт, який не існує, а реєстрація права власності відбулася за відсутності документа щодо присвоєння адреси.
 
Відзиви на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
23 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
09 жовтня 2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 1208 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси», яким затверджено перелік об`єктів, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси. Зокрема, у пункті 3 додатку до рішення визначена будівля загальною площею 1 702,4 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 55-56).
 
15 жовтня 2008 року на виконання рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 09 жовтня 2008 року № 1208 КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 57-75).
 
24 жовтня 2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі загальною площею 1 675,9 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яким посвідчено, що вказаний об`єкт у цілому належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності (том 1, а. с. 76).
 
На підставі вищевказаного свідоцтва про право власності від 24 жовтня                          2008 року державним реєстратором КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 03 березня 2009 року прийнято рішення про державну реєстрацію за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на нежитлові будівлі загальною площею                    1 675,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відомості щодо проведення державної реєстрації права власності територіальної громади міста Одеси на вказані нежитлові приміщення були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Т. В. рішенням від 23 грудня 2019 року № 50421685 (том 1, а. с. 86-87).
 
25 липня 2015 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. прийнято рішення (з відкриттям розділу) № 23152949 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою для проведення державної реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: б/н, виданий 23 листопада 2001 року, видавник Приморський міський суд м. Одеси; договір купівлі-продажу нерухомого майна серія та номер № 99.11-1118, виданий 30 листопада 1999 року, видавник: Жовтнева Філія Одеської Спеціалізованої Біржі (том 1, а. с. 82, 90).
 
25 липня 2015 року між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) було укладено договір дарування нежитлових приміщень, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у власність нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1 707 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. та зареєстрований у реєстрі за № 636 (том 1, а. с. 91-94).
 
25 липня 2015 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н. О. на підставі вказаного договору дарування прийнято рішення № 23153634 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ,                                     за ОСОБА_2 (том 1, а. с. 95).
 
23 березня 2017 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладено договори дарування часток спірних нежитлових приміщень, відповідно до яких ОСОБА_2 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність по 1/2 частині нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. та зареєстровані 23 березня 2017 року у реєстрі за № 396 та № 399 (том 1,                                 а. с. 96-97, 99-100).
 
На підставі вказаних договорів дарування приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г. А. 23 березня 2017 року прийнято рішення № 34420725 та № 34421394 про державну реєстрацію права власності                    по 1/2 частині нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (том 1, а. с. 98, 101).
 
24 грудня 2020 року між ОСОБА_3 та ПП «Марлет» було підписано акт прийому-передачі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 2134, 2135, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ПП «Марлет» прийняло нежитлові приміщення загальною площею 1 707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а. с. 102).
 
31 грудня 2020 року на підставі вказаного акту прийому-передачі державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіною Л. В. прийнято рішення № 56040168 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за ПП «Марлет» (том 1, а. с. 103).
 
16 лютого 2021 року загальними зборами ПП «Марлет» прийнято рішення: про виключення ОСОБА_4 зі складу учасників ПП «Марлет»; повернення їй вкладу із статутного капіталу приватного підприємства, який становить 1 506 000 грн, шляхом передачі їй нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ; здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення акту прийому-передачі. Протокол загальних зборів посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 481, 482 (том 1, а. с. 103).
 
16 лютого 2021 року між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 підписано акт                      прийому-передачі нерухомого майна, відповідно до якого остання прийняла від приватного підприємства нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний акт прийому-передачі посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 486, 487 (том 1, а. с. 106).
 
19 лютого 2021 року державним реєстратором Таїровської селищної ради Овідіопольского району Одеської області Макогонюк А. О. прийнято рішення                              № 56698626 про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (том 1, а. с. 107).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі                № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 та Верховного Суду від 27 серпня 2019 року                         у справі № 925/366/18, від 17 вересня 2022 року у справі № 725/2609/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає не повністю.
 
Щодо позовних вимог до ПП «Марлет» та фізичних осіб, як учасників юридичної особи
 
Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. 
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
 
Встановивши, що спір у цій справі в частині позовних вимог Одеської міської ради до ПП «Марлет» про: визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 24 грудня 2020 року, складеного між ОСОБА_3 та ПП «Марлет», посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2134, 2135; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Л. В. від 31 грудня 2020 року                            № 56040168 про державну реєстрацію за ПП «Марлет» права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання недійсним рішення загальних ПП «Марлет», оформленого протоколом від 16 лютого 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 481, 482, в частині п. 1.2 та п. 1.3 щодо повернення ОСОБА_4 її вкладу із статутного капіталу ПП «Марлет» шляхом передачі нежитлових приміщень загальною площею 1707,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснення передачі майнового внеску шляхом оформлення відповідного акту прийому-передачі; визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна від 16 лютого 2021 року, складений між ПП «Марлет» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 486, 487; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 
Макогонюк А. О. від 19 лютого 2021 року № 56698626 про державну реєстрацію 
за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення загальною площею 1707,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , за своїм суб`єктним складом та предметом спору повинен розглядатися в господарському судочинстві, а рішення державних реєстраторів про реєстрацію відповідних прав є похідними від вказаних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що це виключає можливість розгляду справи у зазначеній частині у порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що розділення вирішення цілісного спору між цивільною та господарською юрисдикціями порушує принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того самого предмета та тих самих підстав позову буде здійснюватися судами різних юрисдикцій, є безпідставними, оскільки з огляду на суб`єктний склад сторін справи в частині наведених вище позовних вимог, їх правового характеру, вони віднесені до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, а розгляд пов`язаних позовних вимог, які віднесені до різних юрисдикцій, необхідно здійснювати у тій судовій юрисдикції, до якої віднесені ті, чи інші позовні вимоги, якщо вони не є нерозривно пов`язані.
 
До подібних правових висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 185/9701/21 (провадження                                      № 61-4687св23), та Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові                                       від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Отже, оскільки наведені позовні вимоги віднесено до господарської юрисдикції та вони не є нерозривно пов`язаними з іншими позовними вимогами Одеської міської ради, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі у частині позовних вимог доПП «Марлет» та що стосуються цього відповідача.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції у вказаній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість його постанови не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржуване судове рішення у цій частині без змін.
 
Щодо позовних вимог до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                      ОСОБА_4 .
 
У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
 
Відповідно до положень статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
 
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
 
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
 
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц (провадження                                         № 14-2цс21) у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник 
з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 
 
Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження                                № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження                             № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження                               № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження                             № 14-125цс20).
 
Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Отже, серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
 
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) (пункт 89)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем майна чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість, ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (пункти 65-67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)).
 
Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (пункти 70-71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі           № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)).
 
З урахуванням наведенного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.
 
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження                 № 14-181цс18) (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) (пункт 95), від 14 листопада 2018 року у справі                           № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 67),                          від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19)                        (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження                                 № 12-140гс19) (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі                                         № 344/16879/15ц (провадження № 14-31цс20), від 06 липня 2022 року у справі                        № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21) (пункт 37)).
 
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд вказує, що обов`язковою передумовою звернення до суду, як з віндикаційним позовом, так і з негаторним, є порушення прав позивача у той чи інший спосіб, як то позбавлення володіння майном власника та чинення власникові й фактичному володільцю перешкод у користуванні та/або розпорядженні майном, відповідно.
 
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі, які відносяться до цивільної юрисдикції, вважав, що Одеська міська рада повинна була звертатися до суду з віндикаційним позовом до останнього власника.
 
Одеська міська рада заперечує проти цього та вказує у касаційній скарзі, що належним та ефективним способом захисту в цьому випадку є негаторний позов, оскільки вона фактично володіє нерухомим майном та воно зареєстровано за нею у встановленому законом порядку.
 
Верховний Суд не може погодитися ні з висновками апеляційного суду у частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині, ні з доводами касаційної скарги Одеської міської ради, зважаючи на таке.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
 
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57),                                 від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). 
 
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
 
Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь-яке право особи, а саме порушене.
Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.
 
Як у позовній заяві, так і у касаційній скарзі Одеська міська рада стверджує, що нежитлові будівлі загальною площею 1 675,9 кв. м, розташовані за адресою:                            АДРЕСА_1  зареєстровані за нею у встановленому законом порядку та вони перебувають у фактичному її володінні.
 
При цьому, міська рада просить припинити право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , стверджуючи, що це одне й те саме нерухоме майно, а зазначеної адреси не існує.
 
Доводів про те, що на час звернення із цим позовом до суду, будь-яка особа, у тому числі ОСОБА_4 , перешкоджає Одеській міській раді у користуванні чи розпорядженні вказаним майном, тобто, що права міської ради, як власниканежитлових будівель загальною площею 1 675,9 кв. м, розташовані за адресою:                            АДРЕСА_1 , порушуються, ні позовна заява, ні касаційна скарга не містять. Тобто, права Одеської міської ради не порушені, а вона звернулася до суду з позовом про захист непорушених прав.
Посилання заявника на те, що наявність державної реєстрації прав на нежитлові приміщення загальною площею 1 707 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , може бути підставою для порушення прав Одеської міської ради власниками такого майна у майбутньому, є безпідставними та не можуть бути підставою для задоволенні відповідних позовних вимог, оскільки норми ЦПК України та ЦК України не передбачають можливість для звернення до суду з позовом про захист прав на майбутнє.
 
При цьому, Одеська міська рада не є контролюючим органом у сфері державної реєстрації та не наділена повноваженнями на звернення до суду з позовом лише через виявлення фактів незаконної, на її думку, реєстраційної дії у державному реєстрів права власності. Відповідні позовні вимоги можуть бути заявлені нею виключно у разі порушення прав територіальної громади, що в даному випадку не відбулося.
 
Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення апеляційного суду слід змінити, шляхом викладення мотивів для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог Одеської міської ради у редакції цієї постанови.
 
Проте, вказане порушення не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.
 
Згідно із частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Щодо судових витрат
 
Незважаючи на часткове задоволення касаційної скарги Одеської міської ради, зміни оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд не змінює розподіл судових витрат та залишає за заявником витрати за подання касаційної скарги, оскільки на вирішення спору по суті вказані зміни не вплинули.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року в частині позовних вимогОдеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року в частині позовних вимог Одеської міської ради, щодо яких апеляційним судом було закрито провадження у справі, залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк