ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
10 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 953/968/25
провадження № 22-ц/818/817/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря – Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року, постановлене суддею Дяченко О.М.
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:
?визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41;
?зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41.
Рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким справу направити для продовження розгляду з урахуванням збільшених позовних вимог.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим постановлене з порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди (або вартості вилученого майна), завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому питання встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів та питання щодо відшкодування вартості знищеного, втраченого або пошкодженого майна під час заходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач в порядку абз. 7 п. 14 Положення № 6/5/3/41 до фінансового органу за місцем свого проживання з вимогою про відшкодування йому повної вартості майна не звертався. Крім цього, постанова дізнавача Толмачової Н.С. про неможливість виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 від 28.12.2024, не свідчить, що майно знищене, втрачене або пошкоджене, а тому, суд приходить до висновку, що на розгляд вимоги позивача до органу дізнання, попереднього слідства, не розповсюджується п. 12 Положення № 6/5/3/41, а застосовується загальний порядок – Закон України «Про звернення громадян».
Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.
Згідно з ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 1 та 3статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 у справі № 643/11507/24 (н/п 1-кс/953/1157/24) клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова Шкоркіної І.О. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021222040000017 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності – задоволено; закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021222040000017 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; речові докази у кримінальному провадженні № 42021222040000017 від 15.04.2021, а саме: жорсткий носій Нр; жорсткий носій Hitachi; жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; жорсткий носій Toshiba; Жорсткий носій Samsung; жорсткий носій без пізнавальних знаків; жорсткий носій Seagate; відеокарта Radeon RX 480; відеокарта ASUS RX 480; відеокарта AMD Radeon RX 480, які перебувають в камері зберігання речових доказів ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 30, повернути володільцю ОСОБА_1 ; арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року, скасовано.
12.12.2024 позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Харківській області з вимогою про відшкодування вартості майна, яке не було повернуто.
24.12.2024 за вих. №4210/119-67/24 дізнавачем СД ОСОБА_2 направлено лист ОСОБА_1 , що він може 28.12.2024 прибути для отримання майна на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 у справі № 643/11507/24 (н/п 1-кс/953/1157/24).
28.12.2024 дізнавачем СД Толмачовою Н.С. та ОСОБА_1 складено протокол повернення майна майна від 28.12.2024.
28.12.2024 дізнавачем ОСОБА_2 винесено постанову про неможливість виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024.
12.01.2025 Головне управління національної поліції в Харківській області за вих № К-325/119-49/01-2025 направило відповідь позивачу щодо його клопотання про відшкодування шкоди, завданої працівниками ГУНП в Харківській області.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просить визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. та зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути зазначену вимогу.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Цивільний процесуальний кодекс (далі ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема , спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала думку про те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо одної не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. пункт 5.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17; пункти 28-30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).
Відповідачами у справі є органи державної влади суб`єкти владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41; зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди.
При цьому при зверненні до суду майнових вимог позивачем заявлено не було.
Таким чином позивач фактично оскаржує бездіяльність суб`єкта владних повноважень в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нерозгляду його вимог.
Спір про право в адміністративному судочинстві — це публічно-правовий спір, де однією зі сторін є орган влади, а предметом — оскарження рішень, дій чи бездіяльності, що порушують права особи у сфері управління. Він ґрунтується на нерівності сторін (субординації), де суд перевіряє правомірність дій суб`єкта владних повноважень. 
Зі змісту позовних вимог не вбачається спору, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Отже, враховуючи предмет спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін, колегія суддів вважає, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд апеляційної інстанції за вказаних вище обставин, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до адміністративної юрисдикції, а також роз`яснити наявне у позивача право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови апеляційного суду звернутися до Харківського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.
Головуючий:       О.В. Маміна
Судді:        Ю.М. Мальований
О.Ю. Тичкова