УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
1 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 753/10348/24
провадження № 61-3745/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного 
цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Євген Олександрович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання відсутнім права вимоги за кредитними договорами та визнання відсутнім права стягнення трьох процентів річних і інфляційних втрат,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 4червня 2024 року 
у справі відкрито загальне позовне провадження.
У жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до 
ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про визнання відсутнім права вимоги за кредитними договорами та визнання відсутнім права стягнення трьох процентів річних і інфляційних втрат, який ухвалою Дарницького районного суду міста Києва 
від 22 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Не погоджуючись з ухвалою,  ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року апеляційну скаргу       ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року повернено особі, яка її подала.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, Київський апеляційний суд виходив з того, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року про закриття підготовчого провадження у справі не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.
21 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Є. О., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу 
на ухвалу Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року, яку ухвалою Верховного Суду від 7 квітня 2025 року залишено без руху.
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку касаційного оскарження представник заявника зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено без участі сторін, а її копію апеляційний суд не направляв заявнику. Представник дізнався про оскаржувану ухвалу 20 лютого 2025 року під час судового засідання в суді першої інстанції.
Верховний Суд враховує, що посилання представника про ненаправлення 
ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення та його обізнаність про таку ухвалу 20 лютого 2025 року не спростовані відомостями Автоматизованої системи діловодства суду «ДОК ПРОФ» та матеріалами касаційного провадження, тому задовольняєклопотання і поновлює ОСОБА_1 , в інтересах якої діє 
адвокат Єфремов Є. О., строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 
частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Є. О., обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, оскільки на її думку, ухвала про закриття підготовчого провадження підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Крім того заявник вважає, що апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року 
у справі N? 757/47946/19-ц, у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року 
у справі № 296/2944/16-ц, від 6 березня 2019 року у справі № 756/671/16-ц.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження (частина шоста статті 394 ЦПК України).
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення з огляду на таке.
Так, процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається 
ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).
У частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Так, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) відмови у видачі судового наказу; 2) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову; 4) скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову; 5) зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення; 6) повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) відмови у відкритті провадження у справі; 9) передачі справи на розгляд іншого суду; 10) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 11) затвердження мирової угоди; 12) призначення експертизи; 13) визначення розміру судових витрат; 14) зупинення провадження у справі; 15) закриття провадження у справі; 
16) залишення позову (заяви) без розгляду; 17) окрема ухвала; 18) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 19) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 20) відмови ухвалити додаткове рішення; 21) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 22) повернення заяви про перегляд заочного рішення; 23) відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 24) поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 25) виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню; 
26) відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення; 27) розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця; 28) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 29) повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення; 30) звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 31) тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 31-1) скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 32) визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 33) тимчасового влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу; 34) оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини; 
35) примусового проникнення до житла; 36) звільнення (призначення) опікуна чи піклувальника; 37) відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; 38) повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу; 
39) повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу; 40) залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 41) відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні; 
42) відмови у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення; 43) прийняття або відмови у прийнятті звіту боржника про виконання судового рішення.
Даний перелік ухвал суду першої інстанціїє вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що
не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Отже, окремо від рішення суду не може бути оскаржена ухвала про закриття підготовчого провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Касаційний суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції до переліку ухвал, які оскаржуються окремо від рішення суду і передбачені частиною першою статті 353 ЦПК України, не входять.
Встановивши, що ухвала суду першої інстанції не входять до переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, Київський апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Доводи касаційної скарги щодо застосування судом апеляційної інстанцій норми права без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі N? 757/47946/19-ц, у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 296/2944/16-ц, від 6 березня 2019 року 
у справі № 756/671/16-ц, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки у вказаних постановах не викладено правових висновків щодоможливостіоскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали про закриття підготовчого провадження.
Аргументи заявника про те, що єдиною можливістю відновлення її прав та інтересів є скасування ухвали місцевого суду про закриття підготовчого провадження є безпідставними, оскільки відповідна ухвала може бути включена до апеляційної скарги на рішення суду, і відповідно переглянута судом апеляційної інстанції з урахуванням заперечень заявника щодо закриття місцевим судом підготовчого провадження у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 викладеновисновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.
У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних 
у частині першійстатті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.
Ураховуючи, що заявник оскаржила до апеляційного суду ухвалу, яка не підлягала оскарженню окремо від рішення суду, висновок апеляційного суду про наявність правової підстави для повернення апеляційної скарги відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Є. О., на ухвалу Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Оскільки оскаржуване судове рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Є. О., на ухвалу Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року суд відмовляє.
Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Євген Олександрович, строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного 
суду від 3 лютого 2025 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфремов Євген Олександрович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 3 лютого 2025 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                            С. О. Карпенко 
В. В. Сердюк 
І. М. Фаловська