П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/26755/23	

Перша інстанція: суддя Хлімоненкова М.В.,
повний текст судового рішення
складено 24.10.2024, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за заявою військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення судового рішення по справі №420/26755/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

03.10.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони), в якому позивач просив суд:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) щодо виплати недоотриманого грошового забезпечення, здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення ОСОБА_2 за весь час необґрунтованого призупинення йому військової служби, тобто з 16 березня 2022 року по дату закриття кримінального провадження від 18 березня 2022 р. № 42022052120000053 включно, протиправною.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) виплатити недоотримане грошове забезпечення, здійснити продовольче, речове та інші види забезпечення ОСОБА_2 за весь час необґрунтованого призупинення йому військової служби, тобто з 16 березня 2022 року по дату закриття кримінального провадження від 18 березня 2022 р. № 42022052120000053 включно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 загону морської охорони) щодо невиплати недоотриманого грошового забезпечення та нездійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення ОСОБА_1 за весь час необґрунтованого призупинення йому військової служби з 16 березня 2022 року по дату закриття кримінального провадження від 18 березня 2022 р. № 42022052120000053 - 16 червня 2022 року включно, а також зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення та здійснити продовольче, речове та інші види забезпечення за весь час необґрунтованого призупинення йому військової служби з 16 березня 2022 року по дату закриття кримінального провадження від 18 березня 2022 р. № 42022052120000053 - 16 червня 2022 року включно.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) - залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - без змін.
14.10.2024 року від військової частини НОМЕР_1 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява про роз`яснення судового рішення, а саме:
- чи повинна в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити додаткову винагороду передбаченої ПКМУ №168 від 28.02.2022 року (за участь у бойових діях і інших заходах), або не повинна в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплачувати таку додаткову винагороду ОСОБА_1 ;
- чи повинна в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошову компенсацію за речове, продовольче, медичне, психологічне та соціальне забезпечення ОСОБА_1 , якщо так, то роз`яснити у якому порядку виплатити грошову компенсацію. Чи військова частина НОМЕР_1 не повинна виплачувати грошову компенсацію, а зобов`язана здійснити відновлення даних видів забезпечення (у натуральній формі) після прибуття ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 для проходження ним військової служби.
В обґрунтування поданої заяви відповідач у справі вказує, що рішення суду та спосіб його виконання позивачем та відповідачем розуміється (трактується) по різному. Так, за доводами заявника, представник ОСОБА_1 на виконання рішення суду вимагає від в/ч НОМЕР_1 здійснити виплату коштів: - грошової компенсації за неотримані види забезпечення (продовольче, речове); - додаткової грошової винагороди (крім грошового забезпечення) встановленої ПКМУ №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 
Заявник звертає увагу, що наказом командира НОМЕР_3 загону морської охорони від 04.04.2022 року №110-ОС у зв`язку з самовільним залишенням місця служби і внесенням відомостей до ЄРДР ОСОБА_1 було призупинено військову службу і встановлені законом види забезпечення (виплату грошового та продовольчого, речового, інших видів забезпечення) згідно ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На теперішній час, станом на 2024 військова служба ОСОБА_1 не поновлена, так як після закриття 16.06.2022 кримінальної справи, у період з 16.06.2022 по теперішній час (14.10.2024) ОСОБА_1 до військової частини для проходження військової служби, поновлення на військовій службі і всіх видах забезпечення не прибув, його місце перебування не відоме. При цьому, згідно загальних норм законодавства поновлення на службі військовослужбовця здійснюється при його фізичній наявності у військовій частині і виконання військовослужбовцем обов`язків служби у військовій частині після поновлення його на посаді. У нормативно правових актах діючого законодавства відсутній правовий механізм (процедура) поновлення позивача який не прибув для проходження служби і який після поновлення на військовій службі зобов`язаний приступити до проходження військової служби, тобто, для поновлення позивача необхідно його фізичне прибуття до в/ч НОМЕР_1 . У нормативно правових актах діючого законодавства відсутній правовий механізм, яким би було передбачена процедура, як без поновлення позивача на військовій службі та без його фізичної присутності на службі відновити і здійснювати його грошове, продовольче, та інших видів забезпечення, зокрема, як при відсутності військовослужбовця відновити йому речове, продовольче, медичне, психологічне та соціальне забезпечення передбачене ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при фізичній відсутності/не прибуття військовослужбовця для проходження військової служби до військової частини.
Також, заявник зауважує, що не зрозумілим є питання, чи охоплює рішення суду виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у той час, у позовних вимогах ОСОБА_1 мова не йшла про виплату додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 і у судовому розгляді дане питання не було предметом позову і дослідження, а також ОСОБА_1 не виконував обов`язки служби, не виконував завдань Держприкордонслужби у забезпеченні і здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, відповідно не приймав участь у бойових діях та не виконував бойових (спеціальних) завдань необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, тому не набув права на додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року. Між тим, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із зверненням, в якому вимагає на виконання рішення суду у справі №420/26755/23 виплатити грошове забезпечення і додаткову винагороду передбачену ПКМУ №168 від 28.02.2022 року.
Окрім того, щодо відновлення позивачу речового, продовольчого і інших видів (медичного, психологічного та соціального) забезпечення, заявник зазначає, що представник позивача ОСОБА_4 вимагає виплатити грошову компенсацію за речове, продовольче забезпечення, що не відповідає нормам законодавства .Згідно ст.9, 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII речове і продовольче забезпечення здійснюється за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, при цьому законом передбачено грошову компенсацію лише за речове майно, грошова компенсація за продовольче медичне, психологічне, соціальне забезпечення взагалі не передбачена законодавством щодо призваного на військову службу за призовом осіб із числа резервістів, в особливий період (мобілізованого) ОСОБА_3 який був зарахований у відділ спеціальних дій в/ч НОМЕР_1 . Таким чином, у частині відновлення продовольчого, медичного, психологічного та соціального забезпечення, згідно діючого законодавства, вірним і законним виконанням рішення суду по даній справі є відновлення продовольчого, медичного, психологічного та соціального забезпечення, військовослужбовця (позивача) – після прибуття ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 і проходження ним військової служби (тому як згідно вищезазначеного законодавства, позивач не має права на грошову компенсацію), а такі види забезпечення як продовольче, медичне, психологічне та соціальне не передбачають їх грошову компенсацію, а відновлюються і споживаються військовослужбовцем у ході проходження ним військової служби.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення судового рішення по справі №420/26755/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити заяву військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення судового рішення по адміністративній справі № 420/26755/23.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.11.2024 року у справі №420/26755/23 адміністративне провадження №К/990/38535/24 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 420/26755/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 загін морської охорони) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
У зв`язку з тривалим не надходженням справи до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними електронними матеріалами справи, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду».
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 звертаючись із позовом до суду, зокрема, просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити недоотримане грошове забезпечення, здійснити продовольче, речове та інші види забезпечення ОСОБА_1 за весь час необґрунтованого призупинення йому військової служби, тобто з 16 березня 2022 року по дату закриття кримінального провадження від 18 березня 2022 р. № 42022052120000053 включно. 
Ухвалюючи 13.05.2024 судове рішення у даній справі, Одеський окружний адміністративний суд виходив з того, що відповідно до ч.2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Судом було під час розгляду справи було встановлено, що наказом командира НОМЕР_3 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 04 квітня 2022 року №110-ОС «Про особовий склад» відповідно до пункту 48-1 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 ОСОБА_1 було призупинено військову службу та дію контракту та його: звільнено з посади та вважається таким, що не виконує обов`язки військової служби, з 16 березня 2022 року; призупинено виплату грошового та здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення, з 16 березня 2022 року. Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.03.2022 року №42022052120000053.
Відповідно до листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 05.05.2023 року №13-03/2143/23 зазначено, що кримінальне провадження №42022052120000053 постановою від 16.06.2022 року закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
З огляду на викладене, суд вбачав наявними у ОСОБА_1 права на отримання за період з 16 березня 2022 по 16 червня 2022 року включно грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 та 3ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. 
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено.
Згідно п. 6, 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» №7 від 20.05.2013 зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
Фактично роз`ясненням судового рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. Водночас суд, роз`яснюючи рішення не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Відтак, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення. 
Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.
При цьому, слід також зазначити, що вирішення процесуальних питань, що випливають з судового рішення, чи надання правових порад щодо дій учасників справи після ухвалення судового рішення, не відповідає меті роз`яснення, а отже у межах процедури роз`яснення судового рішення є неможливим.
Виходячи з системного тлумачення положень ст.254 КАС України, роз`яснено може бути постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз`яснення її важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тому, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом судового розгляду даної справи є протиправність дій суб`єкта владних повноважень під час проведення перевірки оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.
Враховуючи те, що судом встановлено бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо виплати недоотриманого грошового забезпечення, здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення ОСОБА_2 за весь час необґрунтованого призупинення йому військової служби, тобто з 16 березня 2022 року по дату закриття кримінального провадження від 18 березня 2022 р. № 42022052120000053 включно, суд дійшов висновку, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Подаючи заяву про роз`яснення судового рішення, заявник просить зокрема роз`яснити судове рішення в частині способу її виконання, оскільки спосіб його виконання позивачем та відповідачем розуміється (трактується) по різному.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що чинним законодавством передбачено механізм надання роз`яснення змісту судового рішення, а не роз`яснення порядку виконання судового рішення.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 08.08.2018 року у справі №808/1298/15 (адміністративне провадження № К/9901/47009/18), роз`яснюється зміст рішення, а не порядок його виконання.
Суд зазначає, що в ухвалі про роз`яснення судових рішень адміністративний суд не може визначати суть, строки та порядок вчинення дій, які уповноважений орган має вчинити на виконання рішення суду, оскільки це окрема самостійна стадія - виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
В кожному конкретному випадку порядок виконання рішення суду визначається органом примусового виконання рішень, виходячи зі змісту резолютивної частини рішення суду.
Отже, подана військовою частиною НОМЕР_2 заява не містить відомостей, які б свідчили про незрозумілість судового рішення, його нечіткість.
Обставини, на які посилається заявник, фактично свідчать про його незгоду із баченням представника відповідача щодо способу та порядку виконання рішення. 
Доводи, на яких ґрунтується, подана відповідачем, заява про роз`яснення судового рішення, на переконання суду, є фактично зверненням до суду за вирішенням процесуальних питань, що пов`язані із виконанням судового рішення, наданням правових порад щодо дій заявника після ухвалення судового рішення, що з огляд на викладене вище, не відповідає меті роз`яснення, а отже у межах процедури роз`яснення судового рішення є неможливим.
Згідно з висновками, що сформульовані у рішенні ЄСПЛ «BALAN v. The Republic of Moldova (No. 2)» (заява № 49016/10), яке головним чином стосується встановлення правомірності роз`яснення судового рішення, Суд зобов`язаний не допускати порушення принципу правової визначеності під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення. У цій справі ЄСПЛ вказав, що роз`яснення рішення, яке в результаті фактично змінює спосіб його виконання, виходить за межі звичайного тлумачення чи виправлення канцелярських або судових помилок, що має наслідки, несумісні з принципом юридичної визначеності, гарантовані статтею 6 Конвенції.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька