ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року	справа № 380/12264/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, за участю третьої особи Головного управлінні пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі - відповідач), за участю третьої особи Головного управлінні пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області № 913020162762 від 27.12.2024 про відмову ОСОБА_1 щодо переведення з пенсії за віком згідно Закону України “ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ” на пенсію відповідно до Закону України “ Про державну службу ” зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби з 23.02.1995 по 01.07.2013 – 18 років 04 місяці 08 днів ( робота в органах державної податкової служби ) та з 01.01.2014 по 23.12.2024 ( дата звернення до пенсійного фонду ) - 10 років 11 місяців 22 дні (робота в органах державної податкової служби );
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 23.12.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України “ Про державну службу “ з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 року № 716-13-01-10-00-11, від 23.12.2024 року № 717-13-01-10-00-11 та від 23.12.2024 року №174-13-01-10-21.
Ухвалою від 19.06.2025 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. 23 грудня 2024 року вона звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії, виходячи з того, що на дату звернення стаж державної служби складає 29 років 10 місяців 00 днів. Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянувши заяву за принципом екстериторіальності, прийняло рішення № 913020162762 від 27 грудня 2024 року про відмову у призначенні (переведенні) на пенсію за віком згідно з Законом України “ Про державну службу “. Відповідач у своєму рішенні посилається на те, що періоди роботи ОСОБА_1 з 23.02.1995 по 01.07.2013 та з 01.01.2014 по 23.12.2024 ( дата звернення до пенсійного фонду ) - не можуть бути зараховані до стажу державної служби. В обґрунтування даного рішення Пенсійним фондом зазначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Позивачка вважає спірне рішення протиправним та просить суд задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву Позивача та 27.12.2024 прийнято рішення № 913020162762 про відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом № 1058 на пенсію відповідно до Закону № 889. 
Стверджує: «… Статтею 25 Закону № 3723 було визначено вичерпний перелік категорій посад державної служби та встановлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. Так, зазначеною нормою визначено сім категорій посад державних службовці, в залежності від яких, встановлюються ранги державних службовців. Відповідно до ст. 25 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ “Про державну податкову службу в Україні” (втратив чинність) посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби; державний радник податкової служби I рангу; державний радник податкової служби II рангу; державний радник податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу; інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби ІІІ рангу. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Водночас, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.02.1997 № 503 р “Про віднесення посад працівників місцевих державних адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовці” (втратив чинність 06.08.2016) відповідні посади в місцевих державних податкових адміністраціях було віднесено до 4 – 7 категорії посад державної служби. Відтак, оскільки присвоєння спеціальних звань та категорій державної служби регулювалися різними законодавчими актами і ці поняття не є тотожними, тому для зарахування Позивачу періоду роботи в органах державної податкової служби немає правових підстав…».
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Третя особа надіслала суду пояснення, у яких зазначила, що До Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 23.12.2024 із заявою про перерахунок пенсії щодо переходу з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII “Про державну службу” (далі - Закон № 889) звернулася ОСОБА_1 . Постановою Пенсійного Фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесено зміни до Порядку 22-1, якою передбачено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій. Відповідно до п. 4.2 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. На підставі вказаної постанови, за принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про перерахунок пенсії розглядалися і, відповідно, рішення про відмову в перерахунку пенсії від 27.12.2024 № 913020162762 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області. У випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 рішення про перерахунок пенсії повинно прийматись органом Пенсійного фонду України, з урахуванням положень п. 4. 1 та 4. 2 Порядку 22-1 .
По суті позову зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. Одночасно повідомляємо, що ОСОБА_1 звернулася із заявою від 27.12.2024 про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії. До заяви позивачка долучила довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 № 716-13-01-10-00-11, від 23.12.2024 № 717- 13-01-10-00-11, та від 23.12.2024 № 174-13-01-10-21, видані Головним управлінням ДПС у Львівській області Державної податкової служби України. Відтак, за даними електронної пенсійної справи та додатково наданими документами встановлено, що стаж ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 на день звернення становить 6 місяців (враховано за період з 01.07.2013 по 31.12.2013). Виходячи з вищевикладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення від 27.12.2024 № 913020162762 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, а саме, у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. У зв`язку з вищенаведеним також немає підстав для врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області Державної податкової служби України.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.
ОСОБА_1 23 грудня 2024 року звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії. 
До заяви позивачка долучила довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 № 716-13-01-10-00-11, від 23.12.2024 № 717- 13-01-10-00-11, та від 23.12.2024 № 174-13-01-10-21, видані Головним управлінням ДПС у Львівській області Державної податкової служби України.
За принципом екстериторіальності подана позивачем заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Так Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення від 27.12.2024 № 913020162762 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, а саме, у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889.
Відповідач у своєму рішенні посилається на те, що з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 року № 889-VII “ Про державну службу ” , згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень, якого втратив чинність Закону України “ Про державну службу ” № 3723 від 16.12.1993 року, окрім ст.37, що застосовується до службовцям. призначення пенсій державним Також у своєму рішенні посилається на те, що пунктами 10 та 12 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України “ Про державну службу “ від 10 грудня 2015 року (Закон № 889-VIII) передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “ Про державну службу “ № 3723-ХІІ, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до певних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом № 889- VIII мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 1 травня 2016 року. Відповідно періоди роботи ОСОБА_1 з 23.02.1995 року по 01.07.2013 року та з 01.01.2014 року по 23.12.2024 року ( дата звернення до пенсійного фонду ) - не можуть бути зараховані до стажу державної служби. В обґрунтування даного рішення Пенсійним фондом зазначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. 
Не погодившись із відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні правові норми.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із прийняттям рішення про відмову у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу».
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV унормовано порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII).
01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Підпунктом 1 п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ унормовано, що перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За правилами ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, право на пенсію державного службовця за змістом ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку;
б) мають передбачений законодавством страховий стаж;
в) станом на 01.05.2016 мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII.
Водночас, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст.37 вказаного Закону України і п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №560/2398/19, від 22.05.2024 у справі №500/1404/23.
Абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV регламентовано, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Суд звертає увагу, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством (п. 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII), а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - порядок №283).
Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, розмір якого, серед іншого (страхового стажу, віку особи), впливає на наявність в особи права на пенсію, що призначається на підставі п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.
Спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позивачці відмовлено в переході на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби.
Спірним у цій справі є питання щодо не зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивачки з 23.02.1995 до 01.07.2013 та з 01.01.2014 до 23.12.2024 в органах державної податкової служби.
Суд установив, що згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.11.1986 ОСОБА_1 працювала на посадах:
- 23.02.1995 – зарахована на посаду державного податкового інспектора відділу зборів і стягнень податків з юридичних осіб в порядку переводу;
- 01.03.1995 - прийняла присягу державного службовця;
- 01.06.1995 - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу»;
- 01.08.1996 - переведена тимчасово за конкурсом на посаду старшого державного податкового інспектора відділу зборів і стягнень податків з юридичних осіб;
- 03.01.1995 - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу»;
- 26.11.1996 - у зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Дрогобицькому району і утворенням Дрогобицької Державної податкової адміністрації переведена за конкурсом на посаду старшого державного податкового інспектора управління справляння податків з юридичних осіб Дрогобицької ДПА;
- 16.02.1998 - Дрогобицька державна податкова адміністрація перейменована у Дрогобицьку об`єднану державну податкову інспекцію Львівської області;
- 01.04.1998 - управління справляння податків з юридичних осіб переіменоване в управління прямих і непрямих податків з юридичних осіб;
-12.04.2000 - управління прямих і непрямих податків з юридичних осіб переіменоване у відділ прямих і непрямих податків з юридичних осіб
- 01.09.2000 – переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу приймання та обробки податкових документів;
- 04.07.2002 – переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу стягнення податкової заборгованості;
- 14.03.2003 – присвоєння чергового спеціального звання податкової служби ІІ рангу;
- 23.09.2003 - переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу стягнення коштів, майна;
- 03.10.2005 - переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов`язань;
- 06.04.2006 – у зв`язку із реорганізацією Дрогобицької ОДПІ звільнена із займаної посади у порядку переведення в Державну податкову інспекцію у Дрогобицькому районі ;
- 07.04.2006 – зарахована у порядку переведення на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу погашення прострочених податкових зобов`язань ДПІ у Дрогобицькому районі;
- 16.09.2009 – у зв`язку із змінами в організаційній структурі ДПІ переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб;
- 16.03.2012 - призначена у порядку переведення на посаду головного державного податкового інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб; 
присвоєння чергового спеціального звання податкової служби І рангу;
- 01.06.2012 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб; 
- 01.07.2013 у зв`язку із реорганізацією переведена на посаду головного державного ревізора – інспектора відділу податку на прибуток Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області; Присвоєно 13 ранг державного службовця;
- 01.01.2014 – присвоєно спеціальне звання посадової особи органів доходів і зборів «Інспектор податкової та митної справи І рангу»;
- 23.01.2014 - переведена на посаду головного державного інспектора відділу податку на прибуток , місцевих, ресурсних, рентних та інших податкових платежів управління оподаткування та контролю об`єктів і операцій;
- 05.02.2015 - у зв`язку із реорганізацією переведена на посаду головного державного ревізора – інспектора відділу податку на прибуток , місцевих, ресурсних, рентних та інших податкових платежів управління оподаткування юридичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області;
- 31.03.2016 - переведена на посаду головного державного ревізора – інспектора відділу погашення боргу; …..
Позивачка продовжувала працювати в органах державної податкової служби на час звернення із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Суд зауважує, що записи підтверджують трудову діяльність позивачки у період з 23.02.1995 до 23.12.2024 дати звернення до пенсійного органу (понад 29 років, у тому числі станом на 01.05.2016 – більше 21 року) в органах державної податкової служби, присвоєння персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця.
Стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі порядок №283).
Пунктом 1 порядку №283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п. 2 порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Пунктом 4 порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
За змістом п. 5 порядку №283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивачки на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII від 04.12.1990 (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно з приписами ст. 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Частиною 5 ст. 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №509-XII службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Частинами 7, 8 ст. 15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Законом України від 05.07.2012 №5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні», який набрав чинності 12.08.2012, доповнено ПК України розділами XVIII-1 та XVIII-2.
Пунктом 342.4 ст. 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з абз. 1, 2 п. 344.1 ст. 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.
Такий висновок кореспондується з правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.
Крім того, ч. 17 ст. 37 Закону №3723-ХІІ регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивачки, та яке діє на сьогодні, визначено, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.
Вказане підтверджується також положенням п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII та п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 (далі - порядок №229), за змістом яких до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
З огляду на наведене, суд критично оцінює покликання відповідача на положення п. 17 ч. 3 ст. 3 Закону №889-VIII, відповідно до якого дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що на момент звернення позивачки до ГУ ПФУ у Львівській області 23.12.2024 дотримано всіх умов, необхідних для реалізації права на переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, а саме позивачка досягла 62 річного віку, стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років.
Відтак, відмова відповідача в переведенні позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є неправомірною, тому рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області № 913020162762 від 27 грудня 2024 року необхідно визнати протиправним та скасувати.
За змістом ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У спірному випадку у позивачки право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу з відповідною заявою 23.12.2024.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, суд враховує наступне.
Ефективність захисту права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Як встановлено судом, причиною відмови у переведенні позивачки на пенсію за Законом «Про державну службу» стало не зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах у податкових органах.
Відтак, ураховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу державної служби періоди роботи позивачки на посадах в податкових органах з 23.02.1995 до дати звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії 23.12.2024.
Із урахуванням наведеного порушені права позивачки підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби роботу на посадах в податкових органах з 01.07.1992 до 05.04.2023 та перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" .
Щодо позовної вимоги про перерахунок пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 № 716-13-01 10-00-11, від 23.12.2024 № 717-13-01-10-00-11 та від 23.12.2024 № 174-13-01-10-21, суд зазначає наступне.
Варто звернути увагу на те, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10,12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачкою.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 пенсійним органом зроблений висновок, що остання не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивача у цій справі пенсійним органом не вирішувалось.
Таким чином, вимога позивачки зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 23.12.2024 року пенсію за віком відповідно до Закону України “ Про державну службу “ з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.12.2024 № 716-13-01 10-00-11, від 23.12.2024 № 717-13-01-10-00-11 та від 23.12.2024 № 174-13-01-10-21 є передчасною, оскільки стосується розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту права позивачки на пенсійне забезпечення, за наявності всіх встановлених законом умов для переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби з 23.02.1995 по 23.12.2024 та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889, на підставі поданої заяви від 23.12.2024 з урахуванням висновків суду.
Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.
З огляду на викладені мотиви суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області № 913020162762 від 27.12.2024.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періодів роботи на посадах в податкових органах з 01.07.1992 до 23.12.2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ 13844159, адреса: вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл.,54008) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: с.Хлівчани, Сокальський район, Львівська область,80070) до стажу державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби з 23.02.1995 по 23.12.2024 та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 № 3723-ХІІ, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889, на підставі поданої заяви від 23.12.2024 з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: с.Хлівчани,Сокальський район, Львівська область,80070) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ 13844159, адреса: вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл.,54008). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна