СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року                                   м. Харків                        Справа № 913/216/25  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М. , суддя  Тихий П.В.,
без виклику представників сторін,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ (вх.№2387 Л/1) на рішення господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25 (суддя Злепко Н.І., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту - 28.10.2025) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ,
до відповідача: Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області, смт. Красноріченьке, Сватівський район Луганської області,
про стягнення 6466,69грн.,-

ВСТАНОВИВ:

27.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області про стягнення 6466,99грн. заборгованості за договором за поставлений природний газ, з яких основна заборгованість 3598,56грн., пеня в сумі 435,77грн., 3% річних в сумі 368,54грн., інфляційні в сумі 2063,82грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір постачання природного газу постачальника "останньої надії", що затверджений постановою НКРКП від 30.09.2015 №2501. Позивачем виконано в повному обсязі зобов`язання взяті на себе за договором, та забезпечено з дня визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи безперервне постачання газу за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті за період з 09.11.2021 по 12.11.2021 в обсязі 211,17 тис. куб. м. Відповідач не виконав свій обов`язок за договором щодо сплати за поставлений газ та у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього 6466,69грн.
Рішенням господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25 в позові відмовлено. 
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що позивач, звертаючись до суду з позовом 26.08.2025, визначив відповідачем Красноріченську селищну раду Сватівського району Луганської області. Однак, відповідно до норм Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Указу Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 "Про утворення військових адміністрацій" з 23.09.2022 повноваження селищної ради тимчасово здійснює Красноріченська селищна військова адміністрація Сватівського району Луганської області до відновлення повноважень селищної ради. 
Отже, Красноріченська селищна рада Сватівського району Луганської області є неналежним відповідачем у даній справі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом було порушено норми як матеріального так і процесуального права, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо порушення норм матеріального права скаржник зазначає, що відповідно до частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свдчить, що ідентифікаційний код 04337085 присвоєний юридичній особі Красноріченська селищна рада Сватівського району Луганської області (Україна, 92913, Луганська обл., Сватівський р-н, селище міського типу Красноріченське, вул. Центральна, будинок 20); статус юридичної особи - "зареєстровано". При цьому, відомості про правонаступництво до Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області (ідентифікаційний код 44781757) відсутні.
Скаржник стверджує, що належним відповідачем є саме Красноріченська селищна рада Сватівського району Луганської області.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.
На думку апелянта, у даних правовідносинах не відбулося правонаступництво від відповідача до Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано дані Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо відповідача та Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області .
Апелянт робить висновок, що перехід обов`язку щодо оплати заборгованості за спожитий природний газ у листопаді 2021 року від відповідача до Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області не відбувся.
Щодо порушення норм процесуального права, апелянт, посилаючись на положення частини другої статті 50 Господарського процесуального кодексу України, стверджує, що суд першої інстанції, встановивши можливість впливу судового рішення у цій справі на права та обов`язки Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області, мав залучити останню до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Оскільки відповідних дій судом першої інстанції вчинено не було, апелянт вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Красноріченську селищну військову адміністрацію Сватівського району Луганської області на стадії апеляційного перегляду даної справи. Про що заявлено відповідне клопотання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України" на рішення господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25; встановлено відповідачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25 ухвалено розпочати з 19.11.2025 без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Крім того, судова колегія наголошує, що відповідно до абзацу 1 частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування зобов`язані зареєструвати електронні кабінети в ЄСІТС або її підсистемі для обміну документами. Інші особи можуть робити це добровільно. 
Відповідач - Красноріченська селищна рада Сватівського району Луганської області належить до категорії осіб, які повинні мати електронний кабінет. Проте, як на момент відкриття провадження у справі №913/216/25 так і на момент відкриття апеляційного провадження у справі його не зареєструвала. Це підтверджується відповіддю №29229660 про відсутність електронного кабінету Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області (код ЄДРПОУ 04337085).
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена позивачу через підсистему "Електронний суд" до кабінету користувача і доставлена останньому 18.11.2025.
Відповідачу вказана ухвала не відправлена судом в установленому порядку на адресу Луганська обл., Сватівський р-н, селище міського типу Красноріченське(з), вул. Центральна, будинок 20, у зв`язку з тим, що тимчасово відсутній обмін з відділенням поштового зв`язку 92913 в умовах воєнного стану, про що Східним апеляційним господарським судом складено акт від 27.11.2025.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач, постачальник, постачальник "останньої надії") відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.
Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236" (далі - Постанова КМ України № 1102).
Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства Магістральні газопроводи України, товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю Операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного" кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
Згідно пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. З урахуванням видів діяльності відповідача суд доходить висновку, що утримання даного комунального підприємства здійснюються за рахунок коштів, одержаних, в тому числі, в результаті його господарської діяльності, відповідно відповідач не належить до неприбуткових організацій.
У розумінні Бюджетного кодексу України - Красноріченська селищна рада Сватівського району Луганської області є бюджетною установою.
Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641,642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання.
Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Отже, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі - постачальник) та Красноріченською селищною радою Сватівського району Луганської області (надалі - споживач) було укладено договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".
Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (надалі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 09.11.2021 по 12.11.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
Згідно даних з "Реєстру пар споживачів на 01.01.2020 ПОН портфель" період постачання відповідачу за ЕІС-56XS000049D2D00R кодом становить з 09.11.2021 по 12.11.2021 (т. 1 а.с. 27).
На підтвердження факту включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав, позивач надає лист оператора ГТС від 08.07.2025 №ТОВВИХ-25-10591 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-56XS000049D2D00R кодом з витягом з інформаційної платформи інформації щодо остаточної алокації відборів споживача (т.1 а.с. 22-24).
Згідно з пунктом 2.1 договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесяти діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (пункт 3.3 договору).
Відповідно до пункту 4.2 договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (пункт 4.3 договору).
На виконання вказаного пункту позивачем направлялись на адресу відповідача відповідний рахунок на оплату поставленого природного газу.
Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (пункт 4.4 договору).
У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 4.5 договору).
Згідно з підпунктом 1 пункту 5.1 та підпунктом 1 пункту 5.2 договору, споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.
Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 (надалі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).
Отже, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.
Позивач зазначав, що нарахування вартості спожитого споживачем природного газу проводиться виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.
Ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого Постановою КМ України від 30.09.2015 №809 в редакції Постанови КМ України №1102.
Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що він належним чином виконав свої зобов`язання за договором та поставив відповідачу у листопаді 2021 року природний газ в об`ємі 0,21420 тис. куб. м, що підтверджується даними ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", а також направив на адресу відповідача рахунок на оплату № 33866, що підтверджується списком згрупованих відправлень від 06.12.2021 за формою 103 "Рекомендовані листи" (т. 1 а. с. 36-38).
Проте, відповідачем, як споживачем, не було в добровільному порядку сплачено грошові кошти за поставлений природний газ.
Вказане стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області про стягнення 6466,99грн. заборгованості за договором за поставлений природний газ, з яких основна заборгованість 3598,56грн., пеня в сумі 435,77грн., 3% річних в сумі 368,54грн., інфляційні в сумі 2063,82грн (т.1 а.с. 1-41).
Рішенням господарського суду Луганської області від 28.10.2025 в задоволенні позову відмовлено з підстав, викладених вище (т.1 а.с.50-55).

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124 Конституції України).
Частиною 1статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З огляду на положення частин 1, 2 статті 20 Цивільного кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Частиною 2 статті 48 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Виходячи з наведеного, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (такий правовий висновок викладений у постанові від 24.06.2021 у справі №904/1039/20).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, було введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
Відповідно до частин 2-3 статті 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.
Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.
Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації.
Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова.
Зокрема, у відповідності до положень статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету; здійснюють управління майном, яке перебуває у комунальній власності відповідної територіальної громади (крім вирішення питань відчуження, у тому числі і шляхом приватизації комунального майна та надання комунального майна в оренду на строк понад один рік). Також військові адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.
Фінансування діяльності військових адміністрацій із виконання повноважень органів місцевого самоврядування здійснюється за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, виконання інших функцій - за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.6 ст.4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №397 затверджено "Порядок фінансового забезпечення діяльності військових адміністрацій", яким передбачено, що фінансування діяльності здійснюється, зокрема військових адміністрацій населених пунктів, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету територіальної громади, де утворено військову адміністрацію.
Пунктами 4, 7 частини 6 статті 15 вказаного вище Закону також визначено, що начальник військової адміністрації є розпорядником бюджетних коштів; укладає від імені територіальної громади, відповідної військової адміністрації договори згідно із законодавством.
Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування (частина 8 статті 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").
Положеннями частини 2 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування, начальник військової адміністрації крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови.
У разі прийняття Верховною Радою України рішення, передбаченого ч.1 або 3 цієї статті, начальник військової адміністрації, відповідна обласна та/або районна військова адміністрація здійснюють повноваження, передбачені відповідно частиною другою або третьою цієї статті, з дня набрання чинності зазначеним рішенням Верховної Ради України протягом строку, передбаченого цими частинами.
У разі усунення загроз для безпеки і правопорядку на території області за поданням Президента України Верховна Рада України може прийняти рішення про поновлення роботи органів місцевого самоврядування на території відповідної області до закінчення 30-денного строку, передбаченого частиною 2 або 3 цієї статті, але не раніше дня припинення чи скасування воєнного стану (частина 4 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").
Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 2 Указу Президента України "Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Луганській області" № 665/2022 від 23.09.2022 утворено Красноріченську селищну військову адміністрацію Сватівського району Луганської області.
Закон України "Про військово-цивільні адміністрації" визначає організацію, повноваження і порядок діяльності військово-цивільних адміністрацій, що утворюються як тимчасовий вимушений захід з елементами військової організації управління для забезпечення безпеки та нормалізації життєдіяльності населення в районі відсічі збройної агресії російської федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції, що не має на меті зміни та/або скасування конституційно закріпленого права територіальних громад на місцеве самоврядування.
Приписами статті 1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" визначено, що для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії російської федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.
Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на територіях відповідних територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів та інші повноваження, визначені цим Законом.
Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 2 зазначеної норми).
У разі утворення військово-цивільної адміністрації населених пунктів повноваження відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів припиняються з дня призначення керівника такої військово-цивільної адміністрації. Повноваження виконавчих органів зазначених рад, апаратів цих рад та їх виконавчих комітетів, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у таких органах та апаратах, припиняються з дня, наступного за днем прийняття рішення зазначеним керівником військово-цивільної адміністрації населених пунктів про можливість цієї військово-цивільної адміністрації здійснювати повноваження, віднесені законом до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (абзац 2 частина 1 статті 3 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації").
Фінансування діяльності військово-цивільних адміністрацій населених пунктів здійснюється за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, а районних і обласних військово-цивільних адміністрацій - за рахунок коштів Державного бюджету України та відповідних районних і обласних бюджетів (частина 7 статті 3 зазначеного Закону).
Повноваження військово-цивільних адміністрацій населених пунктів починаються з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і припиняються у день відкриття першої сесії новообраної ради (абзац 2 частини 11 статті 3 Закону).
Відповідно до наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації 26.09.2022 внесено запис про державну реєстрацію Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області (ідентифікаційний код 44781757).
Згідно з постановою Верховної Ради України від 03.11.2022 № 2705-ІХ "Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Сватівському, Старобільському, Щастинському районах Луганської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальники Сватівської міської, Білокуракинської, Красноріченської, Лозно-Олександрівської, Нижньодуванської, Троїцької селищних та Коломийчиської сільської військових адміністрацій Сватівського району, Старобільської міської, Біловодської, Білолуцької, Марківської, Міловської, Новопсковської селищних, Чмирівської та Шульгинської сільських військових адміністрацій Старобільського району, Щастинської міської, Новоайдарської, Станично-Луганської селищних, Нижньотеплівської та Широківської сільських військових адміністрацій Щастинського району Луганської області крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України "Про правовий режим воєнного стану", здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних та міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних, міських голів; можуть затвердити тимчасову структуру виконавчих органів відповідної сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду).
Також пунктом 3 частини 1 статті 78 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради можуть бути достроково припинені у випадках, зокрема, передбачених законами України "Про військово-цивільні адміністрації", "Про правовий режим воєнного стану".
Повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради за наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, достроково припиняються з дня набрання чинності актом Президента України про утворення відповідної військово-цивільної, військової адміністрації (частина 5 статті 78 зазначеного Закону).
Отже, на час подання позовної заяви 26.08.2025 та наразі повноваження Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області тимчасово здійснює (до моменту відновлення повноважень селищної ради) Красноріченська селищна військова адміністрація Сватівського району Луганської області.
Подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №911/1244/23.
Крім іншого у пункті 4.12 вказаної постанови у справі за позовом ТОВ "Холенд" до відповідачів 1) Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області та 2) Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області про стягнення заборгованості за договором підряду в сумі 4182486, 55 грн, Верховний Суд зауважив, що з урахуванням положень чинного законодавства, зокрема, норм Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Указу Президента України від 21.03.2023 № 156/2022 "Про утворення військової адміністрації", яким постановлено утворити Гостомельську селищну військову адміністрацію, визнає правильним висновок судів попередніх інстанцій стосовно того, що з дня утворення Гостомельської селищної військової адміністрації діяльність Гостомельської селищної ради тимчасово (до моменту відновлення повноважень у зв`язку із скасування воєнного стану) зупинена, а тому позовна вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 4182486,55грн. основної заборгованості за договором, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України в частині стягнення з Гостомельської селищної ради.
З вищенаведеного вбачається неналежність обраного позивачем відповідача - Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області, що є самостійною підставою для відмови в позові.
З наведеного вбачається, що з припиненням повноважень органу місцевого самоврядування Красноріченської селищної ради Сватівського району Луганської області тимчасово, на час дії військового стану, селищна рада втрачає статус розпорядника коштів місцевого бюджету.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Луганської області про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які, на його думку, полягають у незалученні до участі у справі Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, колегія суддів зазначає про наступне.
Посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд мав залучити до участі у справі Красноріченську селищну військову адміністрацію Сватівського району Луганської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ґрунтуються на довільному тлумаченні норм процесуального закону.
За змістом статей 41 та 50 Господарського процесуального кодексу України третя особа залучається у разі, якщо судове рішення може вплинути на її права або обов`язки, однак така процесуальна фігура не може підміняти належного відповідача у спорі. У цій справі військова адміністрація не є особою, на права якої рішення впливає опосередковано, а є суб`єктом, який у силу закону здійснює повноваження органу місцевого самоврядування та виступає самостійною юридичною особою публічного права. За таких обставин вона не могла бути залучена як третя особа, оскільки фактично саме вона повинна була бути відповідачем у справі. Залучення військової адміністрації як третьої особи не усувало б порушення, допущене позивачем при визначенні відповідача, та суперечило б самій логіці процесуального регулювання.
Суд першої інстанції, перевіряючи належність відповідача, виконав свій процесуальний обов`язок. Як було зазначено вище, Верховний Суд неодноразово зазначав, серед іншого, у постанові від 24.06.2021 у справі № 904/1039/20, визначення відповідача є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідача та обґрунтованості позову є обов`язком суду. 
В ході розгляду справи місцевий господарський суд встановив, що на момент подання позову повноваження Красноріченської селищної ради були припинені у зв`язку з утворенням Красноріченської селищної військової адміністрації, яка відповідно до законів України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про військово-цивільні адміністрації" здійснює повноваження органу місцевого самоврядування, управляє комунальним майном та є розпорядником бюджетних коштів. Отже, саме військова адміністрація, а не селищна рада, є належним суб`єктом відповідних прав та обов`язків.
За відсутності процесуальних підстав для заміни неналежного відповідача та з урахуванням того, що позов подано до органу, який на момент звернення до суду не мав відповідних повноважень, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Такий процесуальний наслідок повністю відповідає положенням Господарського процесуального кодексу України та усталеній практиці Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції діяв в межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України.
Отже, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними та відхиляються апеляційним господарським судом.

Щодо клопотання апелянта про залучення до участі у справі № 913/216/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Красноріченської селищної військової адміністрації Сватівського району Луганської області, судова колегія зазначає наступне.
В обґрунтування зазначеного клопотання скаржник вказує, що судом першої інстанції встановлено, що належним відповідачем у даній справі є Красноріченська селищна військова адміністрація Сватівського району Луганської області, у зв`язку з чим ухвалене у справі судове рішення за результатами апеляційного перегляду справи може вплинути на її права та обов`язки, що зумовлює необхідність її залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи, що Красноріченська селищна військова адміністрація Сватівського району Луганської області є належним відповідачем у справі та на момент подання позову здійснює всі повноваження органу місцевого самоврядування, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для її залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Таке залучення не могло б усунути процесуальну невідповідність при визначенні відповідача та не мало б впливу на законність і обґрунтованість прийнятого судового рішення.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25 без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №913/216/25 залишити без змін. 
Повна постанова складена 19.12.2025.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                          М.М. Слободін

Суддя                                                                                           П.В. Тихий