ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2026 р. Справа №914/3460/23
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Бонк Т.Б.
Орищин Г.В.
секретаря судового засідання Постолатій В.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” від 18.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2546/25 від 19.08.2025 )
на рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення виготовлено та підписано 01.08.2025) 
у справі № 914/3460/23
за позовом Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”,(надалі ПАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго”), м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівенергозбут” (надалі ТОВ “Львівенергозбут”), м. Львів
про стягнення 407 744 159,65 грн

за участі представників:
від позивача: Сивик А.П.;
від відповідача: Денько М.В.; 
ВСТАНОВИВ:
ПАТ «Укренерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до ТОВ «Львівенергозбут» про стягнення 620 624 620,24 грн заборгованості.
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції від ПАТ «НЕК «Укренерго» надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. №3231/24 від 30.08.2024), у якій просив стягнути заборгованість за послуги з передачі електричної енергії у жовтні-грудні 2023 року у сумі 376 098 224,72 грн, а також 10 255 906,39 грн 3% річних, 21 390 028,54 грн інфляційних та заява про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог (вх. №21303/24 від 30.08.2024), у якій позивач просив залишити позов без розгляду в частині позовних вимог, а саме основного боргу у розмірі 568 139 162,82 грн, а також пені у розмірі 23 549 710,63 грн та штрафу у сумі 29 569 474,45 грн, нарахованих за неналежне виконання зобов`язань з оплати наданих послуг у період серпень-листопад 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, позивач покликався на те, що 01.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0216-02024, відповідно до умов якого відповідачу було надано послуги, що підтверджується актами приймання-передачі за жовтень - грудень 2023 року. В подальшому, як вказує позивач, відповідачу було надіслано акти коригування до актів за жовтень 2023 року грудень 2023 року. З урахуванням вказаних актів коригування заборгованість відповідача перед позивачем становила 376 098 224,72 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості послуг, відповідачу нараховано 3% річних в сумі 10 255 906,39 грн, інфляційні в сумі 21 390 028,54 грн. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 407 744 159,65 грн, а також судові витрати. 
03.01.2025 від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 376 098 224,72 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 у справі № 914/3460/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Львівенергозбут» на користь ПАТ «НЕК «Укренерго» - 1 338 827,32 грн 3% річних, 2 398 962,74 грн інфляційних, 7 100,36 грн судового збору. В частині стягнення 376 098 224,72 грн основного боргу провадження у справі закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто з Державного бюджету України ПАТ «НЕК «Укренерго» судовий збір в сумі 691 398,40 грн, сплачений платіжною інструкцією №В-8013 від 10.11.2023.
При ухвалені рішення, суд виходив з того, що оскільки позивачем була подана заява про оплату відповідачем суми основного боргу, відтак, були підстави для закриття провадження у справі в частині основного боргу в сумі 376 098 224,72 грн.
Проте, у зв`язку із простроченням відповідачем сплати вартості послуг за період з серпня 2023 року по грудень 2023 року , суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 3% річних в сумі 10 255 906,39 грн та інфляційні втрати в сумі 21 390 028,54 грн. 
Судом першої інстанції, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, зазначив, що зарахування позивачем частини здійснених відповідачем платежів в рахунок заборгованості за попередні періоди на підставі п.6.7. договору є необґрунтованим , оскільки позивачем документально не доведено розмір та періоди такої заборгованостібуло зараховано. Окрім того, судом взято до уваги, що у долучених платіжних інструкціях відповідачем чітко визначено період, за який проводиться оплата. При цьому, зазначено , що можливість зарахування платежів в рахунок заборгованості за попередні періоди безпосередньо залежить від змісту реквізитів «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Відтак, судом зроблено висновок, що, якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів , чітко зазначаючи призначення платежу – погашення основного боргу (оплата товару, робіт , послуг), черговість, встановлена ст. 534 ЦК України застосовуватися не може. Суд, проаналізувавши абз. 4 п. 6.7. договору, вказав, що лише у випадку наявності заборгованості за минулі розрахункові періоди, переплата, яка утворилась між поетапною оплатою та фактичними обсягами передачі зараховується в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном виникнення. В підтвердження даного трактування посилається на останнє речення абз. 4 п.6.7. договору, у відповідності з яким надлишок коштів (різниця між здійсненою попередньою оплатою та фактичними обсягами) зараховується в оплату штрафних санкцій. Суд врахував при винесенні рішення, що таке трактування абз. 4 п. 6.7. договору здійснювалось позивачем у справі № 914/2073/23. Відтак, з урахуванням вказаних відповідачем призначень платежів у спірному періоді здійснено перерахунок штрафних санкцій і задоволено до стягнення 3% в сумі 1 338 827,32 грн та інфляційні в сумі 2 398 962,74 грн. 
Не погодившись частково з ухваленим рішенням, ПАТ «НЕК «Укренерго» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Львівенергозбут» на користь ПАТ «НЕК «Укренерго» - 27 908 144,87 грн заборгованості, з яких: 8 917 079,07 грн 3% річних та 18 991 065,80 грн інфляційних втрат, в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги НЕК «Укренерго» про стягнення 31 645 934,93 грн заборгованості, з яких: 10 255 906,39 грн. 3% річних , 21 390 028,54 грн інфляційних втрат в повному обсязі.
Скаржник вважає, що рішення в частині відхилення позовних вимог ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права - ст. ст. 525, 530, 610,612, 625 ЦК України та порушенням норм процесуального права – ст. 236 ГПК України. Зокрема, зазначає, що судом не враховано, що підп. 6.7. договору містить дві норми права, пов`язані між собою, а саме: перша норма – це норма, яка передбачає право/обов`язок сторони позивача зараховувати кошти першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення, за умови наявності такої заборгованості. Вказує, що ця норма не містить будь-яких обмежень в частині коштів , які можна зарахувати як оплату заборгованості відповідних періодів, відтак, «надлишок коштів» відсутнє у зазначеній нормі. Друга норма випливає з першої і вступає в силу в момент повної сплати заборгованості минулих періодів (і не раніше), а саме у випадку повного погашення заборгованості за надані послуги з передачі електричної енергії по договору (тобто основної заборгованості) , за наявності надлишку коштів після такої сплати , цей надлишок можна зараховувати в оплату штрафних санкцій. На думку скаржника, суд першої інстанції здійснив штучне змішування першої і другої норм и права, що нівелює правовий зміст, який виклали сторони (і держава в особі НКРЕКП, що затвердила типовий проект договору про надання послуг з передачі електричної енергії) у договір в частині умов оплати наданих послуг. 
Також скаржник вказує, що ним, у відповідності з умовами договору, здійснено зарахування платежів ТОВ «Львівенергозбут», на які покликається відповідач, на погашення заборгованостей минулих періодів, в порядку черговості. Заборгованість за послуги вересня 2023 року була погашена відповідачем 29.12.2023, за послуги жовтня 2023 року – 27.02.2024, лише після цього було здійснено зарахування оплати в погашення основної заборгованості листопада та грудня 2023 року. Зарахування коштів, що надійшли від ТОВ «Львівенергозбут» в якості оплати по договору у сплату компенсаційних нарахувань чи штрафних санкцій взагалі не здійснювалось. Таким чином, зазначає, що ним ніколи не здійснювалось зарахування в порядку ст. 534 ЦК України. 
Скаржник також не погоджується з висновками суду про те, що позивачем документально не доведено розміру та періоди заборгованості, за які здійснено нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, вважає, що оскільки розмір заборгованості, як фактичної так і планової, доведено документами, долученими до матеріалів справи, в тому числі актами приймання-передачі, актами коригування до актів приймання-передачі та відповідними рахунками. Періоди заборгованості по планових платежах доведено на підставі п.п. 6.2. – 6.5. договору, заборгованості по фактичних платежах - на підставі п.п. 6.5 – 6.7 договору, а також доказами отримання актів приймання-передачі послуг, актів коригування до актів приймання-передачі послуг, інформацією про проведені відповідачем оплати для погашення наявної заборгованості. 
Відповідач – ТОВ «Львівенергозбут» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи, що борг за вересень, жовтень, грудень 2023 року ним було сплачено відповідно до платіжних інструкцій з призначенням платежу, і ним не отримано від позивача по вказаних платіжних інструкціях жодної відмови, повідомлення чи будь-якого документа про зарахування коштів за інші періоди, ніж ті, що вказані в призначеннях платежів в наведених платіжних інструкціях. Зазначає, що місцевим господарським судом відповідно абз. 4 п.6.7. було враховано здійснені ТОВ «Львівенергозбут» оплати послуг за вересень – грудень 2023 року із зазначенням призначень платежів, вказаних в платіжних дорученнях, а відтак твердження НЕК «Укренерго» про порушення господарським судом вимог ст. ст. 525, 530, 610, 612, 625 ЦК України вважає таким, що не відповідає дійсності. Щодо трактування п. 6.7. договору, то, на думку відповідача, лише у випадку наявності заборгованості за минулі розрахункові періоди, переплата, яка утворилась між поетапною попередньою оплатою та фактичними обсягами передачі зараховується в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном виникнення. Підтвердження даного трактування знаходить своє підтвердження і в останньому реченні абз. 4 п. 6.7. договору, відповідно до якого надлишок коштів (різниця між здійсненою попередньою оплатою та фактичними обсягами) зараховується в оплату штрафних санкцій. Зазначає, що таке трактування є логічним і правильним і саме у такий спосіб здійснювалось трактування зазначеної умови абзацу 4 п. 6.7. договору НЕК «Укренерго» у справі № 914/2073/23 Господарського суду Львівської області за позовом НЕК «Укренерго» до ТОВ «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за послуги з передачі електричної енергії за березень 2023 року – травень 2023 року. Звертає увагу, що згідно з листом НЕК «Укренерго» №01/53239 від 18.10.2023 переплата за вересень 2023 року була спрямована в погашення оплати послуг з передачі за травень – червень 2023 року. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 (головуючий суддя Малех І.Б., судді – Бонк Т.Б., Орищин Г.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ “Національна енергетична компанія “Укренерго” від 18.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2546/25 від 19.08.2025 ) на рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 у справі №914/3460/23 .
Згідно з розпорядженням керівника апарату суду №315 від 16.10.2025, у зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді Малех І.Б. проведено повторний автоматизований розподіл справи. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 справу № 914/3460/23 розподілено судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад суду сформовано: Кравчук Н.М. – головуючий суддя, судді – Бонк Т.Б., Орищин Г.В. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 23.10.2025 відкладено розгляд справи на 25.11.2025 в новому складі - головуючий суддя Кравчук Н.М., судді – Бонк Т.Б., Орищин Г.В. 
24.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника ПАТ «НЕК «Укренерго» надійшли заява/пояснення від 24.11.2025, у якій останній просить долучити до матеріалів справи у якості доказів : акти приймання-передачі послуг за період 2019-2023 років, акти коригування до актів приймання-передачі послуг за період 2019-2024 років, а також довідку (у формі акту звірки взаєморозрахунків НЕК «Укренерго» до ТОВ «Львівенергозбут») про надані позивачем по договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0216-02024 від 01.01.2019 послуги передачі та здійснення відповідачем оплати. 
В судовому засіданні 25.11.2025 вищевказану заяву з додатками залишено без розгляд, з підстав того, що суд апеляційної інстанції не збирає нові докази у справі, а надає оцінку тим, які наявні в матеріалах справи і яким суд першої інстанції надавав оцінку в оскаржуваному рішенні. 
Заслухавши пояснення представників учасників процесу в судовому засіданні 25.11.2025, судом оголошено перерву до 13.01.2026. 
В судовому засіданні 13.01.2026 представниками сторін подано додаткові пояснення по справі. 
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
01.01.2019 між ДП «НЕК «Укренерго», правонаступником якого є ПАТ «НЕК «Укренерго» (оператор системи передач, ОСП) та ТОВ «Львівенергозбут» (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0216-02024 (далі - договір), згідно умов якого оператор системи передачі (позивач) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга), а користувач (відповідач) зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов договору.
Додатковою угодою від 14.08.2019 договір викладено в новій редакції.
Згідно з п. 1.2. договору сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.
Ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим регулятором, та оприлюднюється ОСП на власному веб-сайті в мережі Інтернет (п. 3.1 договору).
Згідно з п. 4.1 договору для розрахунків за цим договором використовується плановий та фактичний обсяги послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; 2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється, зокрема, на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника. З цією метою використовуються дані адміністратора комерційного обліку.
Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п. 6.1 договору).
Згідно з п. 6.2 договору користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.
При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг , яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.
Пунктом 6.3 договору визначено, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги.
Пунктом 6.5 договору визначено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу упродовж перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.
За приписами п. 6.6. договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передач послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.
Абзацом 4 п. 6.7 договору передбачено, що у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій.
Планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП упродовж 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх користувачу. ОСП упродовж 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги. Користувач отримавши акт приймання-передачі наданої послуги упродовж 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП підписаний зі свого боку (п. 10.1 договору).
За умовами п. 10.4 договору рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, будь-які повідомлення за цим договором повинні направлятися однією стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі. Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом); у день направлення за допомогою Сервісу та/або електронною пошто.
Як зазначає позивач, у період із жовтня 2023 року по грудень 2023 року відповідачу були надані послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 376 098 224,72 грн, що підтверджується актами надання послуг, плановими рахунками та актами коригування, які долучені позивачем до матеріалів справи. 
03.01.2025 від позивача надійшла заява про оплату відповідачем вищевказаної заборгованості та закриття провадження у справі в цій частині.
У зв`язку із простроченням сплати вартості послуг за період часу з серпня 2023 року по грудень 2023 року позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 10 255 906,39 грн та інфляційні в сумі 21 390 028,54 грн.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду про примусове стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат . 
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною першою статті 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.
Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України “Про ринок електричної енергії”.
Статтею 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про надання послуг з передачі.
Обставинами справи встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0216-02024, який згідно з додатковою угодою від 14.08.2019 викладено в новій редакції, відповідно до якого позивач зобов`язувався надавати послугу з передачі електричної енергії, а відповідач зобов`язувався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору. 
У період із жовтня 2023 року по грудень 2023 року відповідачу позивачем були надані послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 376 098 224,72 грн, що підтверджується актами надання послуг, плановими рахунками та актами коригування, які наявні в матеріалах справи. 
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем добровільно сплачено заборгованість в сумі 376 098 224,72 грн, у зв`язку з чим позивачем подано заяву про закриття провадження у справі в цій частині, яка судом задоволена і в частині позовних вимог щодо даної суми боргу закрито провадження, у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Дане сторонами не оскаржується. 
Однак, у зв`язку із простроченням оплати відповідачем вартості послуг, наданих позивачем, останнім нараховано та заявлено до стягнення 10 255 906,39 грн 3% річних та 21 390 028,54 грн інфляційних втрат, 
Як зазначалося вище, суд, здійснивши перерахунок, дійшов висновку про часткове задоволення, а саме - 1 338 827,32 грн. 3% річних та 2 398 962,74 грн. інфляційних, в решті відмовлено. 
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як визначено у ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).
Отже, враховуючи наведене, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до вимог п.6.5. договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших п`яти днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком», з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем розрахунок щодо сплати основного боргу за наданні послуги здійснювався з чітким зазначенням в призначенні платежу періоду, за який здійснюється оплата наданих послуг. В матеріалах справи відсутні повідомлення чи інші підтверджуючі докази про зарахування коштів за інші періоди, ніж ті, що вказані в платіжних інструкціях у графі «призначення платежу». 
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що можливість зарахування платежів в рахунок заборгованості за попередні періоди безпосередньо залежить від змісту реквізитів «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження або платіж буде отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава – на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості. 
Згідно з абз. 4 п.6.7. в редакції додаткової угоди від 14.08.2019 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0216-02024, у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуг перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій. 
З даної умови договору вбачається, що лише у випадку наявності заборгованості за минулі розрахункові періоди, переплата, яка утворилась між поетапною попередньою оплатою та фактичними обсягами передачі зараховується в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном виникнення.
Підтвердження даного трактування знаходить своє підтвердження і в останньому реченні абзацу 4 пункту 6.7 договору у відповідності, з яким надлишок коштів (різниця між здійсненою попередньою оплатою та фактичними обсягами) зараховується в оплату штрафних санкцій.
Таке трактування є логічним і правильним і саме в такий спосіб, як встановлено судом апеляційної інстанції, здійснювалось трактування зазначеної умови абзацу 4 пункту 6.7 договору НЕК «Укренерго» у справі Господарського суду Львівської області №914/2073/23 за позовом НЕК «Укренерго» до ТОВ «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за послуги з передачі електричної енергії за березень 2023 року – травень 2023 року. Зокрема, згідно листа НЕК «Укренерго» №01/53239 від 18.10.2023 року переплата за вересень 2023 року була спрямована в погашення оплати послуг з передачі за травень – червень 2023 року.
Отже, твердження представника позивача у даній справі № 914/3460/23 щодо трактування абзацу 4 пункту 6.7 договору представником НЕК «Укренерго» у справі №914/2073/23 не відповідає загальному баченню НЕК «Укренерго», вказує на суперечливість в поведінці НЕК «Укренерго» при трактуванні однієї й тієї ж умови договору. 
Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що умови абзацу 4 пункту 6.7 договору у справі № 914/2073/23 та у даній справі № 914/3460/23 є ідентичними і змін чи викладення даної умови договору в іншій редакцій сторонами не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що НЕК «Укренерго» в обґрунтування своєї позиції у даній справі вириває з контексту абзацу 4 пункту 6.7 договору друге речення цієї умови договору («За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.»), вказуючи, що це і є зміною в трактуванні наведеної умови договору в цілому. Застосований НЕК «Укренерго» спосіб з виокремлення окремих речень/фраз при трактуванні умов договору, суд апеляційної інстанції вважає недоречним. Такий підхід до трактування однієї і тієї ж умови договору суперечить принципам правової визначеності та заборони здійснення суперечливої поведінки.
Відтак, доводи НЕК «Укренерго» про те, що згідно з другим реченням абзацу 4 пункту 6.7 договору не треба враховувати призначень платежів, зазначених в платіжних інструкціях, прямо суперечить трактуванню НЕК «Укренерго», наведеної умови здійсненої представниками НЕК «Укренерго» у справі №914/2073/23 є незаконним та необґрунтованим.
Отже, судом першої інстанції правомірно здійснено перерахунок сум 3% річних та інфляційних і правильно визначено, що до задоволення підлягають стягнення з відповідача на користь позивача - 1 338 827,32 грн 3% річних та 2 398 962,74 грн інфляційних.
Отже, за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення судова колегія констатує, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 року у справі № 914/3460/23, а зводяться до різного трактування умов договору. 
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 
ухвалив:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго” від 18.08.2025 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 у справі № 914/3460/23 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України. 
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук 

Судді Т.Б. Бонк

Г.В. Орищин