ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3427/25 

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом  Фізичної особи-підприємця Федіна Геннадія Степановича, м. Любомир Волинської області, 
до відповідача Фізичної особи-підприємця Сініченко Ольги Олександрівни, м. Вишгород Вишгородського району Київської області, 
про стягнення 44 153,20 грн.

за участю представників:
від позивача: Степанюк О.В., адвокат, ордер серії АС №1157366 від 25.09.2025;
від відповідача: Поляк П.П., адвокат, ордер серії СЕ №1127320 від 01.12.2025;
СУТЬ СПОРУ:
позивач – Фізична особа-підприємець Федін Геннадій Степанович, м. Любомир Волинської області (далі по тексту – ФОП Федін Г.С.), 07.11.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача – Фізичної особи-підприємця Сініченко Ольги Олександрівни, м. Вишгород Вишгородського району Київської області (далі по тексту – ФОП Сініченко О.О.), в якій просить суд стягнути з відповідача оплату за наднормативний простій транспортного засобу у розмірі 700,00 євро, що за курсом Національного банку України станом на 07.11.2025 року становить 33 964,00 грн. та штраф за відмову від виконання погодженої Заявки №1633 до Договору №11630 від 05.09.2025 на перевезення, у розмірі 210,00 євро, що за курсом Національного банку України станом на 07.11.2025 року становить 10 189,20 грн.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений договір на транспортно-експедиційне обслуговування №11630 від 05.09.2025, за умовами якого ФОП Федін Г.С. зобов`язався надати ФОП Сініченко О.О. транспортно-експедиційні послуги з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів ФОП Сініченко О.О. автомобільним транспортом по території України та за її межами, згідно заявок ФОП Сініченко О.О.
У межах договору між сторонами була укладена заявка №1633 від 05.09.2025, відповідно до якої позивач взяв на себе обов`язок забезпечити перевезення вантажу за маршрутом Маарду (Естонія) – Київ (Україна), вартість перевезення становить 2 100,00 Євро.
Позивач твердить, що на виконання заявки №1633 від 05.09.2025 до погодженої дати навантаження 08.09.2025 подав під завантаження автомобіль.
Як зазначає позивач, автомобіль було завантажено 09.09.2025. 
В подальшому, вказаний автомобіль із завантаженим товаром не виїхав із місця завантаження у зв`язку із не отриманням від замовника (відповідача) необхідних документів для здійснення перевезення та відсутністю дозволу їхати на розвантаження.
15.09.2025 автомобіль було розвантажено на склад вантажовідправника, перевезення не здійснювалось, оскільки замовник не надав необхідних для здійснення перевезення документів.
У подальшому замовник листом від 16.09.2025 запропонував позивачу замість погодженого у заявці перевезення з Естонії завантажити вантаж в іншій країні (Литва). Позивач твердить, що замовник, який не надав необхідних документів для здійснення погодженого перевезення, та надалі запропонував інші умови перевезення з іншої країни, фактично відмовився від виконання заявки №1633 від 05.09.2025, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 210,00 Євро штрафу за відмову від завантаження та плату за наднормативний простій автомобіля у розмірі 700,00 Євро.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.11.2025 відкрито провадження у справі №911/3427/25 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 08.12.2025.
02.12.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Поляк П.П. подав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
03.12.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Степанюк О.В. подав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Вказані заяви представників позивача та відповідача задоволенні ухвалами Господарського суду Київської області від 04.12.2025.
04.12.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача ФОП Сініченко О.О. подав відзив на позовну заяву від 03.12.2025, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог ФОП Федіна Г.С. про стягнення 44 153,20 грн. відмовити повністю.
У відзиві відповідач зазначає, що позивач 09.09.2025 після завантаження та виявлення обставин, які перешкоджають здійснити перевезення відповідно до заявки №1633 від 05.09.2025 мав негайно повідомити відповідача про такі обставини та чекати його інструкцій. Проте, з наданих позивачем документів вбачається, що позивач проінформував відповідача про виникнення обставин, що спричинили затримку доставки вантажу на сьомий день після того, як йому стало відомо про ці обставини.
Відповідач твердить, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт простою транспортного засобу саме в період з 09.09.2025 по 16.09.2025 з вини відповідача.
Відповідач зазначає про безпідставність вимог позивача щодо сплати йому штрафу за відмову від завантаження відповідно до п.4.4 Договору. Зі змісту відповіді на запит вих. №1633/1 від 16.09.2025 відповідач не відмовлявся від завантаження, а напроти повідомив позивача про перевантаження відповідного вантажу з естонського авто у авто позивача, яке мало бути здійснено за вказаною в цій відповіді адресою. 
На переконання відповідача, з відповіді позивача вих.№16-3/09/25 від 16.09.2025 слідує, що саме позивач відмовився від виконання перевезення згідно із заявкою №1633 від 05.09.2025.
05.12.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав відповідь на відзив, в якій звертає увагу на суперечливу поведінку відповідача. Крім того, на підтвердження свої позиції, позивач надав роздруківки листування у месенджері Viber.
05.12.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує на те, що долучені позивачем до відповіді на відзив докази, зокрема листування у Viber та викопіювання із електронної пошти, не відповідають критерію допустимості.
Також відповідач вважає безпідставним твердження позивача про суперечливу поведінку відповідача.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.12.2025, забезпечено участь представників позивача та відповідача у призначеному судовому засіданні у режимі відеоконференції.
09.12.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2026, забезпечено участь представників позивача та відповідача у призначеному судовому засіданні у режимі відеоконференції.
09.01.2026 через систему «Електронний суд» представник ФОП Федіна Г.С. подав клопотання про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.
12.01.2026 через систему «Електронний суд» представник ФОП Сініченко О.О. подав клопотання про долучення доказів, в якому представник просить суд поновити відповідачці процесуальний строк на подання доказів до суду та долучити до матеріалів справи копію адвокатського запиту №3592 від 05.12.2025 з доказами направлення; копію листа ТОВ «Елай Логістик» №12122025-01; роздруківку з електронної пошти з датою отримання листа від ТОВ «Елай Логістик».
Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
З огляду на те, що поданий адвокатський запит є наслідком реагування представника відповідача на долучені позивачем до відповіді на відзив від 05.12.2025 докази, представник відповідача отримав відповідь на адвокатський запит лише 23.12.2025 та враховуючи енергетичну та безпекову ситуацію в Україні, суд долучає подані представником відповідача докази до матеріалів справи.
У судове засідання з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції з`явились представники позивача та відповідача.
Розглянувши позов ФОП Федіна Г.С. до ФОП Сініченко О.О. про стягнення 44 153,20 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд
УСТАНОВИВ:
відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).
05.09.2025 між ФОП Сініченко О.О. (експедитор-1) та ФОП Федін Г.С. (експедитор-2) був укладений договір на транспортно-експедиційне обслуговування №11630, за умовами якого:
- експедитор-2, що діє від свого імені та за рахунок експедитора-1, зобов`язується надати експедитору-1 транспортно-експедиційні послуги з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів експедитора-1 автомобільним транспортом на території України та за її межами, згідно заявок експедитора-1. Експедитор-1, в свою чергу, зобов`язується оплатити надані послуги (п.1.3);
- на кожне окреме перевезення оформлюється транспортне замовлення (заявка), що є невід`ємною частиною Договору. Заявка передається факсимільним зв`язком або електронною поштою. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов даного договору, пріоритетними є умови, вказані у заявці (п.1.4);
- за відмову від завантаження, підтвердженої заявки, менш ніж за 24 години від вказаної в Заявці дати, винна сторона сплачує штраф у розмірі 10% від суми, погодженої у Заявці, але не менше 100,00 Євро при міжнародному перевезенні, визначеного на офіційному веб-сайті НБУ на момент виставлення відповідної вимоги за порушення виконання відповідного зобов`язання (п.4.4);
- зміна місця завантаження/розвантаження попередньо узгоджується сторонами (п.4.8);
- копії документів передані факсимільним зв`язком або за допомогою електронної пошти, а також електронна переписка, яка здійснювалась за допомогою електронної пошти зі сторони Експедитора-1 та, зі сторони Експедитора-2 мають юридичну силу, та можуть бути представлені під час вирішення спорів у господарських судах (п.5.6);
- договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом трьох років (п.8.1).
Укладений між ФОП Сініченко О.О. та ФОП Федіним Г.С. договір за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування. Відповідно до ч.1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На виконання умов договору сторони підписали Заявку №1633 від 05.09.2025, за умовами якої ФОП Федін Г.С. мав організувати перевезення металу загальною вагою 15 т за маршрутом Маарду (Естонія) – Київ (Україна); дата навантаження: 08.09.2025; водій: Склянчук С.М., автомобіль DAF FX д.н.з. НОМЕР_1 , д.н.з. причіпу НОМЕР_2 .
Адреса завантаження: (Alekon Cargo OU), Saha-Loo poik 4, 74114 Maardu, Harju maakond, Estonia. Адреса вивантаження: (Ост-Вест Експрес), вул. Вікентія Хвойки 18/14, 04080 Kyiv, Ukraine.
Вартість перевезення: 2 100,00 Євро за курсом НБУ на день завантаження протягом 7-10 банківських днів після отримання оригіналів документів.
Простій автомобіля понад норму оплачується винною стороною у розмірі 100,00 Євро/доба* на території Європи й іншої іноземної держави та 50,00 Євро/доба* на території України включаючи вихідні та святкові дні, якщо автомобіль було подано раніше ніж за 36 годин до початку таких на території України та за 24 години до початку таких на території Європи й інших іноземних країн (п.1 Заявки);
Наднормовий простій автомобіля оплачується за кожну розпочату добу простою. Нормативний простій окремого автомобіля з вантажем під митним контролем під завантаженням/розвантаженням і проведенням митних формальностей приймається сторонами 48 годин на території України, і 24 години на території Європи й інших іноземних країн (п.2 Заявки).
Крім того, умовами заявки передбачено, що курс Євро дорівнює еквіваленту в гривні за курсом НБУ на дату виникнення події.
Відповідно до статті 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.
Суд встановив, що уповноважена особа ФОП Федіна Г.С., а саме водій Склянчук С.М. на визначеному в заявці №1633 від 05.09.2025 автомобільному транспорті DAF XF д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_3 прибув у встановлену заявкою дату завантаження, а саме 08.09.2025 за погодженою адресою (Alekon Cargo OU), Saha-Loo poik 4, 74114 Maardu, Harju maakond, Estonia.
З долученої до матеріалів справи роздруківки із системи контролю та спостереження за транспортом в режимі реального часу за допомогою GPS вбачається, що автомобіль із завантаженим товаром не виїхав із місця завантаження.
За твердженням позивача, вказана обставина виникла через неотримання від замовника (відповідача) документів для здійснення перевезення та відсутністю дозволу їхати на розвантаження. Позивач твердить, що під час оформлення товаротранспортних документів було виявлено необхідність сплати значної суми як заставної вартості (гарантії), що не передбачено умовами договору та не узгоджено сторонами. Позивач зазначає, що відповідач не забезпечив оформлення транзитної декларації (Т1).
Як вбачається з табелю обліку заводу вантажовідправника, 15.09.2025 автомобіль був розвантажений назад відправником на свій склад.
16.09.2025 водій Склянчук С.М. в присутності директора складу вантажовідправника склав та підписав Акт вимушеного простою автотранспорту, час простою з 08.09.2025, 15:05 до 16.09.2025. Причиною простою зазначено неотримання документів для здійснення перевезення, відсутність дозволу їхати на розвантаження.
16.09.2025 ФОП Федін Г.С. звернувся до ФОП Сініченко О.О. із письмовим запитом вих.№16/09/25 від 16.09.2025, в якому зазначав, що в ході оформлення товаротранспортних документів (транзитної декларації) виявилось, що необхідно оплачувати значну суму в розмірі 12 436,89 Євро як заставну вартість і гарантію. Таких зобов`язань ФОП Федін Г.С. на себе не брав, а тому виконання перевезення на запропонованих умовах стало неможливим, у зв`язку з чим ФОП Федін Г.С. просив надати письмові інструкції з приводу подальших дій.
У відповідь на зазначений запит ФОП Сініченко О.О. листом №1633/1 від 16.09.2025 повідомила таке, далі мовою оригіналу: «перевантаження вантажу з естонського авто в ваше авто НОМЕР_1 / НОМЕР_3 буде здійснене за адресою – Terminalo str.6, Biruliskiu vill.Distr Kaunas LT 54469; оформлення транзитної декларації (Т1) буде здійснене там само; простої авто за період 09.09 - 16.09 включно – погоджено у розмірі 400,00 (чотириста) євро в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ шляхом додавання до загального рахунку за перевезення».
16.09.2025 ФОП Федін Г.С. надав відповідь вих.№16-3/09/25 від 16.09.2025 на лист ФОП Сініченко О.О., в якій зазначив, що запропоноване ФОП Сініченко О.О. перевезення не передбачене укладеною Заявкою №1633 від 05.09.2205 до Договору на транспортне-експедиційне обслуговування №11630 від 05.09.2025. В такому випадку, для перевезення, що запропоноване ФОП Сініченко О.О., потрібно укладення нової Заявки з чітким описом перевезення і його вартості. Але перед цим ФОП Федін Г.С. просив погасити заборгованість за попереднє перевезення до моменту виконання нової заявки, а саме оплатити понаднормовий простій в розмірі 500,00 євро в еквіваленті національної валюти.
Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.
16.09.2025 ФОП Федін Г.С. звернувся до ФОП Сініченко О.О. із претензією вих.№16-2/09/25 від 16.09.2025, в якій ФОП Федін Г.С. зазначає, що на виконання укладеної заявки №1633 від 05.09.2025 він прибув 08.09.2025 на завантаження за адресою Alekon Cargo OU, Saha-Loo poik 4, 74114 Maardu, Harju maakond, Estonia. Автомобіль завантажений 09.09.2025, причіп з вантажем перебував на території складу, тягач за межами складу, 15.09.2025 автомобіль вивантажили назад на той самий склад. Не отримавши подальших офіційних письмових інструкцій від ФОП Сініченко О.О., ФОП Федін Г.С. просить компенсувати кошти за простій в розмірі, передбаченому і погодженому укладеною заявкою і договором, а саме в сумі 700 євро в еквіваленті національної валюти України – 33 947,69 грн. без ПДВ.
До вказаної претензії додано 
акт вимушеного простою від 16.09.2025 складений та підписаний водієм Склянчуком С.М. в присутності директора складу вантажовідправника, який підписав вказаний акт та поставив відтиск печатки;
підтвердження, надані відправником, про завантажувально-розвантажувальні роботи (табелі обліку завантаження від 09.09.2025 та розвантаження від 15.09.2025);
товарно-супровідні документи на вантаж.
25.09.2025 представник ФОП Федіна Г.С., адвокат Степанюк О.В. звернувся до ФОП Сініченко О.О. із претензією щодо оплати вартості простою та штрафу за Договором №11630 від 05.09.2025, в якій представник ФОП Федіна Г.С. просив сплатити 700 євро, що еквівалентно станом на 25.09.2025 34 055 грн. за простій та 210 євро, що еквівалентно станом на 25.09.2025 10 216,50 грн. за відмову від завантаження.
У зв`язку з простоєм транспортного засобу та фактично відмови ФОП Сініченко О.О. від виконання заявки №1633 від 05.09.2025 позивач звернувся до суду.
Щодо вимоги про стягнення 700 євро за понаднормовий простій транспортного засобу, що за курсом Національного банку України станом на 07.11.2025 року становить 33 964,00 грн., суд зазначає таке.
Стаття 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачає, що клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.
Клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. 
Відповідно до статті 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.
В даному випадку суд встановив, що ФОП Федін Г.С. (експедитор) зобов`язався за плату і за рахунок другої сторони ФОП Сініченко О.О. (клієнт) виконати або організувати виконання перевезення вантажу на умовах, визначених договором №11630 від 05.09.2025 та заявкою №1633 від 05.09.2025.
Суд встановив, що позивач виконав своє зобов`язання відповідно до заявки, та подав автомобіль DAF XC НОМЕР_4 / НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1 під завантаження у погоджену сторонами дату 08.09.2025 за погодженою сторонами адресою, які зазначені у заявці №1633 від 05.09.2025.
Автомобіль був фактично завантажений 09.09.2025. В подальшому, позивач не зміг продовжити виконання перевезення на умовах, передбачених заявкою, з причини не оформлення відповідачем транзитної декларації (т1) та відсутності дозволу їхати на розвантаження, що є порушенням наведеної статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» з боку відповідача.
Оскільки відповідач не забезпечив надання гарантії та оформлення необхідних документів для подальшого здійснення перевезення, завантажений товар був розвантажений 15.09.2025 назад на склад вантажовідправника.
Відповідно до статті 3 Доповнення І процедури спільного транзиту Конвенції про процедуру спільного транзиту «транзитна декларація» означає акт, яким особа заявляє у встановленій формі та у встановлений спосіб про бажання помістити товари під процедуру спільного транзиту.
Статтею 10 вказаної конвенції передбачено, що суб`єкт процедури повинен надати гарантію для забезпечення сплати боргу, який може виникнути щодо товарів, поміщених під процедуру спільного транзиту. Гарантія надається як: (a) індивідуальна гарантія, що покриває одну операцію; або (b) загальна гарантія, що покриває декілька операцій у формі зобов`язання, наданого гарантом, у разі застосування спрощення, передбаченого статтею 55(1)(a).
Індивідуальна гарантія може надаватися у формі: (a) грошової застави; (b) зобов`язання, наданого гарантом; (c) ваучерів (стаття 11).
Відповідно до статті 29 вказаної конвенції транзитна декларація засвідчується декларантом. Подання транзитної декларації суб`єктом процедури до митних органів покладає на суб`єкта процедури відповідальність за все з переліченого: (a) точність і повноту інформації, наданої у транзитній декларації; (b) автентичність, точність і дійсність будь-якого документа, що супроводжує транзитну декларацію; (c) дотримання всіх зобов`язань, пов`язаних із поміщенням товарів, зазначених у транзитній декларації, під процедуру спільного транзиту.
Тобто, з огляду на вимоги Конвенції про процедуру спільного транзиту та враховуючи умови укладеного між сторонами договору, зокрема п.2.1.4, саме на ФОП Сініченко О.О. покладено обов`язок забезпечити завантаження і митне оформлення автомобіля, чого зроблено не було.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач, всупереч п. 2.1.4, 2.1.5 та п.2.1.13 своєчасно не проінформував експедитора-1 про затримку транспортного засобу, враховуючи, що форма такого інформування не визначена умовами договору, а спілкування у месенджері «Viber» є звичайною практикою.
Однак, суд погоджується із доводами відповідача про те, що листування у додатку «Viber» не може бути прийняте судом, позаяк найменування співрозмовника «Кактус» у сукупності із номером телефону, який не відповідає номеру телефону ФОП Сініченко О.О., зазначеному у договорі та заявці, не дає підстав твердити про те, що вказаний доказ свідчить про листування між ФОП Сініченко О.О. та ФОП Федіним Г.С. 
Разом із тим, враховуючи, що спірний вантаж перебував на митному складі без проходження розмитнення в Естонії, відповідачу було достеменно відомо про необхідність надання гарантії та оформлення транзитної декларації у строк до погодженої у Заявці дати завантаження, а також про неможливість здійснити спірне перевезення в Україну без такого оформлення.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що ФОП Сініченко О.О. не визнавала факт простою автомобіля і взагалі не відправляла лист за вих.№1633/1 від 16.09.2025. У діях відповідача та його представника вбачаються ознаки суперечливої та недобросовісної поведінки.
Принципи господарської діяльності засновані на юридичній рівності їх учасників перед законом і судом та свободі договору (627 ЦК України). Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони. 
Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність – це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, постанові КГС ВС від 15.02.2024 у справі №910/5282/23).
Так, у відзиві на позову заяву (а.с. 92) представник відповідача підтверджує, що ФОП Сініченко О.О. направила позивачу відповідь за вих.№1633/1 від 16.09.2025, в якій надала інструкції щодо подальших дій, а також добровільно погодилась сплатити простій транспортного засобу. Також, представник відповідача у поданому відзиву звертає увагу, що це саме позивач відмовився від перевезення, оскільки ФОП Сініченко О.О. надала інструкції для виконання спірної заявки.
Також, вказані обставини представник відповідача підтвердив у судовому засіданні 22.12.2025 (звукозапис 2:48). Однак, надалі (20:13) представник відповідача заперечив, що з боку ФОП Сініченко О.О. відбулась рецепція дій для направлення листа вих.№1633/1 від 16.09.2025. У тому ж судовому засіданні (20:41) представник відповідача знову підтвердив, що 16.09.2025 відповідачка отримала повідомлення від позивача та надала відповідь.
У судовому засіданні 12.01.2026 представник відповідача зазначив, що жодних офіційних повідомлень не надходило, а спілкування відбувалось через третіх осіб.
Тобто, аргументи як відповідачки, яка спочатку визнає факт простою та надає інструкцію, що передбачає завантаження в іншій країні, а в подальшому заперечує вказані обставини, так і її представника, який визнає факт надсилання її довірителькою листа вих.№1633/1 від 16.09.2025, однак в подальшому заперечує цей же лист – не відповідають їх попереднім заявам та поведінці та суперечать принципу добросовісності.
Суд відхиляє аргументи відповідача щодо неможливості визнання Акта вимушеного простою належним доказом з підстав його складання українською мовою, а не мовою міжнародного спілкування, за участю директора естонського підприємства, який, ймовірно, не знає української мови.
Вказані аргументи є неспроможними. Відповідно до ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд зазначає, що доводи відповідача про нібито незнання директором естонського підприємства української мови та, як наслідок, нерозуміння підписаного ним змісту Акта вимушеного простою ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені жодними доказами. Посилання відповідача на такі обставини є безпідставними, оскільки жоден нормативно-правовий акт не містить обмежень чи заборон для іноземного громадянина щодо підтвердження або спростування інформації, викладеної в акті, за умови зрозумілості його змісту.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Оцінивши подані учасниками справи докази в сукупності та враховуючи поведінку сторін, суд дійшов висновку про підтвердження факту наднормативного простою транспортного засобу з вини ФОП Сініченко О.О., яка до погодженої сторонами у заявці дати завантаження не забезпечила надання гарантії та оформлення транзитної декларації, що унеможливило подальше перевезення.
Відповідно до п. 1 заявки простій автомобіля понад норму оплачується винною стороною у розмірі 100,00 Євро/доба* на території Європи й іншої іноземної держави. Наднормативний простій автомобіля оплачується за кожну розпочату добу простою. Нормативний простій окремого автомобіля з вантажем під митним контролем під завантаження/розвантаження і проведення митних формальностей приймається сторонами 24 години на території Європи й інших іноземних країн (п.2 Заявки).
Суд звертає увагу на те, що в основу позиції відповідача щодо даного спору покладено твердження про неповідомлення позивачем відповідача про факт простою. Разом із тим, відповідно до наведених умов договору оплата наднормативного простою не поставлена у залежність від факту повідомлення та способу повідомлення. Наведені умови договору покладають обов`язок оплати наднормативного простою у встановленому договором розмірі по факту його виникнення на винну сторону. Суд встановив, що винною стороною є саме відповідачка, яка всупереч вимогам ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» до дати завантаження та до 15.09.2025 включно не надала необхідних для здійснення перевезення обов`язкових документів.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
З огляду на те, що погоджена у заявці дата завантаження є 08.09.2025, нормативний простій під завантаженням сторонами визначено у 24 години (пункт 2 Заявки), суд дійшов висновку, що понаднормативний простій автомобіля розпочався з 10.09.2025.
Відповідно до пункту 1 статті 14 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.
Пунктом 2 статті 16 цієї Конвенції передбачено, що у випадках, зазначених у пункті 1 статті 14 і в статті 15, перевізник може негайно вивантажити вантаж за рахунок особи, яка має право розпоряджатися вантажем, і після такого вивантаження перевезення вважається закінченим.
Враховуючи, що наднормативний простій автомобіля оплачується за кожну розпочату добу простою, вантаж був вивантажений 15.09.2025, відтак перевезення вважається закінченим саме 15.09.2025, тому простій автомобільного транспорту закінчився 15.09.2025, а не 16.09.2025, як твердить позивач.
Умовами заявки передбачено, що курс Євро, який розраховується для визначення суми простою дорівнює еквіваленту в гривні за курсом НБУ на дату виникнення події.
Суд, здійснивши власний розрахунок суми наднормативного простою автомобіля, встановив, що належний до стягнення розмір понаднормового простою транспортного засобу за період з 10.09.2025 по 15.09.2025 становить 28 974,70 грн., що становить еквівалент 600,00 Євро, у зв`язку з чим вказана вимога має бути задоволена частково.
Відповідно до п.4.4 Договору за відмову від завантаження, підтвердженої заявки, менш ніж за 24 години від вказаної в Заявці дати, винна сторона сплачує штраф у розмірі 10% від суми, погодженої у Заявці, але не менше 100,00 Євро при міжнародному перевезенні, визначеного на офіційному веб-сайті НБУ на момент виставлення відповідної вимоги за порушення виконання відповідного зобов`язання.
Суд встановив, що ФОП Сініченко О.О. не забезпечила оформлення всіх належних документів для можливості виконання спірної заявки. Також суд встановив, що відповідачка листом №1633/1 від 16.09.2025 запропонувала здійснення завантаження з іншої країни, ніж було передбачено заявкою №1633 від 05.09.2025. На підставі вказаних фактів суд погоджується з твердженням позивача, що відповідачка фактично відмовилася від завантаження на умовах укладеної заявки після настання дати завантаження, у звязку з чим суд погоджується із тим, що у позивача виникло право на стягнення передбаченого договором штрафу за відмову від завантаження.
Вартість перевезення відповідно до заявки №1633 від 05.09.2025 становить 2100,00 Євро, відтак сума штрафу становить 210 Євро, що в гривневому еквіваленті на момент виставлення відповідної вимоги становить (пред`явлення позову) становить 10 189,70 грн. Разом з тим, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 ст. 237 ГПК України), відтак вимогу про стягнення з відповідача штрафу слід задовольнити повністю в заявленій сумі, а саме 10 189,20 грн.
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ФОП Федіна Г.С. частково та ухвалює рішення про стягнення з ФОП Сініченко О.О. 28 974,70 грн. наднормативного простою транспортного засобу та 10 189,20 грн. штрафу.
Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки спір у справі виник у результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у сумі 2 422,40 грн. повністю.
Звертаючись із позовом позивач зазначив, що поніс витрати на послуги з перекладу у сумі 3360,00 грн. 
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження понесених витрат на здійснення перекладу документів позивач надав копію акту №51/2025/51 від 23.10.2025 прийняття-передачі наданих послуг на суму 3360,00 грн. підписаним між замовником ФОП Федіним Г.С. та ФОП Голян Г.В. За вказаним актом виконавець виконав для замовника послуги перекладу і легалізації.
За здійснений переклад ФОП Голян Г.В. виставив ФОП Федіну Г.С. рахунок-фактуру №51/2025/51 від 23.10.2025 на суму 3360,00 грн., який був оплачений ФОП Федіним Г.С. за платіжною інструкцією №1.369682515.1 від 24.10.2025.
Проаналізувавши надані докази понесених витрат на здійснення перекладу, суд встановив, що останні не підтверджують здійснення перекладу документів, які подавались для розгляду справи №911/3427/25.
В матеріалах справи №911/3427/25 містяться перекладені на українську мову документи, у яких приватним нотаріусом посвідчено справжність підпису перекладача Дубини Марини Валеріївни, а не ФОП Голян Г.В., як зазначає позивач.
У зв`язку з чим, суд відмовляє у включенні до судових витрат позивача витрат на послуги з перекладу у сумі 3360,00 грн. як такі, що не підтверджені достатніми доказами.
Щодо включення до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
18.09.2025 між Адвокатським бюро «Олександра Степанюка» та Фізичною особою-підприємцем Федіним Геннадієм Степановичем був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого:
- клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п.1.1);
- вартість надання правової допомоги (гонорару) визначається у фіксованому розмірі, погодинній оплаті та становить:
підготовка та подання позовної заяви 16 000,00 грн. за 1 позовну заяву,
підготовка та подання заяв по суті справи, процесуальних заяв у справі 4000 грн. за 1 годину потраченого часу на надання правової допомоги,
підготовка та подання інших документів (претензії, клопотання, заяви) при досудовому врегулюванні спору 4000 грн. за один підготовлений документ,
подання адвокатського запиту 4000,00 грн. за 1 адвокатський запит,
участь у судовому засіданні 4000 грн. за одну участь (п.4.3);
- правова допомога оплачується на підставі акту наданих послуг, в якому зазначаєть час наданих правових послуг, вартість та вид (п.4.5);
- даний договір укладений на строк до 31.12.2030 та набирає чинності з моменту його підписання (п.7.1).
На виконання умов договору сторони підписали Акт наданих послуг правової допомоги від 07.11.2025, за яким адвокатське бюро надало клієнту послуги з підготовки та подання претензії до ФОП Сініченко О.О. – 1 година, позовної заяви до ФОП Сініченко О.Л. – 4 години.
Загальна вартість наданих послуг становить 20 000,00 грн., які були оплачені ФОП Федіним Г.С. за платіжною інструкцією №173 від 18.09.2025 на суму 20 000,00 грн.
Також, сторони підписали акт наданих послуг правової допомоги від 08.01.2026, за яким адвокатське бюро надало у справі №911/3427/25, а клієнт прийняв правову допомогу у формі:
підготовка та подання відзиву у справі №911/3427/25 – 2,5 години вартістю 10 000,00 грн.
участь у судових засіданнях 08.12.2025, 22.12.2025, 12.01.2026 по 4000,00 грн. за кожне судове засідання.
Вартість наданих послуг за актом від 08.01.2026 становить 22 000,00 грн.
Тобто, загальна вартість наданих послуг з професійної правничої допомоги становить 42 000,00 грн.
Суд звертає увагу на очевидну описку у документах про те, що представник позивача надав послуги з підготовки та подання відзиву у справі. Враховуючи, що ФОП Федін Г.С. у справі №911/3427/25 мав процесуальний статус позивача, його представник подавав відповідь на відзив, що підтверджується матеріалами справи.
Суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішення питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи як те, чи були вони фактично несені, так і оцінювати їх необхідність (постанова КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Стосовно того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вже висловлювалася Велика Палата Верховного Суду (пункт 21 додаткової постанови від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтримала цей висновок. 
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, норми, якими встановлено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.
Здійснивши аналіз заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд встановив, що визначена представником позивача вартість послуг «участь у судовому засіданні» є суттєво завищена, враховуючи, що представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Суд вважає суму судових витрат позивача на правову допомогу 36 000,00 грн. розумно необхідною, співмірною та обґрунтованою, тому саме така сума належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.
З огляду на викладене, суд включає до судових витрат по справі витрати позивача на професійну правову допомогу в сумі 36 000,00 грн., та покладає на відповідача відшкодування позивачу вказаних витрат пропорційно задоволеним вимогам у сумі 31 932,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Фізичної особи-підприємця Федіна Геннадія Степановича задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сініченко Ольги Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )
на користь Фізичної особи-підприємця Федіна Геннадія Степановича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 )
28 974,70 грн. (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні сімдесят копійок) за наднормативний простій транспортного засобу (що становить еквівалент 600,00 Євро),
10 189,20 грн. (десять тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень двадцять копійок) штрафу (що становить еквівалент 210,00 Євро),
31 932,00 грн. (тридцять одну тисячу дев`ятсот тридцять дві гривні нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу,
2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
3. В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення підписано 04.02.2026.

Суддя О.В. Конюх