Унікальний номер справи 355/1177/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/15134/2025
Головуючий у суді першої інстанції І. С. Чехов 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України
29 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року, постановлену у складі судді Чехова І. С., в примішенні Баришівського районного суду Київської області,
у с т а н о в и в :

У червні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Баришівської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 26 червня 2025 року відкрито провадження у справі.
У липні 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просить встановити тимчасовий графік побачень для спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_6 24.02.2021 року за наступними умовами: 2, 4 субота і неділя кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. включно та зобов`язати матір дитини ОСОБА_5 передавати малолітнього сина ОСОБА_6 його батьку ОСОБА_1 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.
В обгрунтування заяви зазначив, що відповідно до пред`явленого позову, предметом спору є відновлення прав позивача, як батька, у спілкуванні та вихованні малолітнього сина   ОСОБА_6 , та визначення батьку порядку участі у спілкуванні та вихованні сина.
У поданому позивачем заявлено наступні вимоги: зобов`язати ОСОБА_5 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_6 та у його вихованні, визначити ОСОБА_1 порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , за місцем проживання батька без присутності матері встановивши наступний графік: - перший, третій тижні щомісяця з п`ятниці після закінчення навчань/відвідування сином дошкільного навчального закладу - садок, та/або загальноосвітнього навчального закладу, а також спортивних секцій і додаткових гуртків, тощо з обов`язковим урахуванням графіку занять і тренувань, в тому числі додаткових, які припадають на вказані дні, і до 19.00 год. неділі. За попереднім погодженням з матір`ю, батько може привозити сина в понеділок вранці одразу до навчальних закладів; - щороку у літній період: перший та другий тиждень червня кожного календарного року, з 9.00 год. 15 липня до 20.00 години 15 серпня; - щороку у період зимових канікул, починаючи з першого дня канікул з 9.00 год. згідно розкладу освітнього навчального процесу, з можливістю виїзду на відпочинок та оздоровлення сина поза межами місця проживання батька, з можливістю відвідування близьких родичів зі сторони батька (баби та діда, тощо), інших місць за бажанням дитини, з обов`язковим повідомленням матері про місце його перебування та зобов`язанням повернути сина за місцем проживання матері не пізніше 9.00 год 05 січня відповідно; - щороку на наступний після дня народження день надавати батькові можливість забирати дитину для спільного святкування дня народження сина -   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (з можливою участю інших осіб), а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.00 год. по 20.00 год. За попереднім погодженням з матір`ю, батько особисто може приймати участь у святкуванні дня народження сина та привітати його за місцем їх проживання з матір`ю; - батьку - ОСОБА_1 визначити право необмеженого спілкування з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber,Skype тошо); - батьку ОСОБА_1 визначити право відвідувати сина за місцем його проживання або лікування, у разі його хвороби, зокрема у разі, якщо це не припадає на день зустрічі з батьком.
01.07.2025 року на телефонний номер позивача у мережі «Телеграм» надійшло повідомлення від відповідачки ОСОБА_5 з погрозами про, які на його думку, свідчать про її прямий намір затягувати розгляд справи і відкрито перешкоджати йому як батькові у спілкуванні з дитиною.
Позивач зазначив, що вік дитини лише 4 роки і спілкування з батьком на даний час є достатньо важливим, щоб дитина на рівні самоусвідомлення знала свого батька, переховування дитини відповідачкою, відсутність особистого спілкування між дитиною і позивачем - її батьком матиме негативні наслідки, які можуть реально зашкодити або унеможливити в подальшому виконання рішення.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Встановлено тимчасовий графік побачень для спілкування позивача ОСОБА_1 з його малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: 2,4 субота і неділя кожного місяця з 10.00 год. до 18.00 год. включно та зобов`язано матір дитини ОСОБА_5 передавати малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьку ОСОБА_1 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.
Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що застосувавши заходи забезпечення позову суд першої інстанції не перевірив належним чином інформацію, наведену позивачем в якості доводів в обгрунтування заяви, не звернув увагу на відсутність доказів на підтвердження існування у нього перешкод у спілкуванні з дитиною. При цьому надана позивачем роздруківка із застосунку «Телеграм» не є належним доказом у розумінні закону. Суд не переконався в належності зазначеного номеру телефону у листуванні саме відповідачці.
Відповідачка вказує, що неодноразово зверталася до позивача із пропозицією укладення нотаріально завіреної угоди щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитинити. Проте позивач постійно відмовляється та ухиляється від мирного врегулювання цього питання з метою помсти через розлучення. Також зазначає, що просила батька дитини надати дозвіл на зміну прізвища спільної дитини з метою спрощення процедур при оформленні будь - якої документації та перевірок родинних зв`язків, проте позивач відмовився та обрав виснажливу судову тяганину.
Судом не враховано, що у заяві не наведено жодних аргументів, що невжиття заходів заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Фактично суд вжив заходи забезпечення позову, які є тотожними заявленим позовним вимогам.
Задовольнивши заяву, суд не врахував наявність/відсутність прив`язаності дитини до батька, тобто судом не встановлювався емоційний зв`язок з батьком, що є предметом розгляду справи у суді по суті спору. Зокрема судом не взято до уваги введений в країні військовий стан та не враховано безпеку дитини, право дитини на навчання та розвиток.
Крім того, судом не зазначено в ухвалі зобов`язання батька щодо повернення дитини за місцем проживання матері після здійснення побачень, що утруднить виконання цього зобов`язання та може зробити його неможливим. Оскаржувана ухвала містить лише обов`язок матері щодо передачі дитини батькові. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи та їх представники не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Осадчої Н. О. надішла заява, у якій сторона відповідача просить здійснювати розгляд справи без участі відповідача та її представника, апеляційну скаргу підтримують та просять задовільнити на підставі викладених у ній доводів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Баришівської селищної ради, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника та ухвалити судове рішення в інтересах дитини.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується трекінгом поштового відправлення R067043501183, причини неявки суду не повідомив.
Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи (їх представиників), з урахуванням поданих учасниками судового розгляду клопотань про розгляд справи без їх участі, а тому у даній справі неявка сторін не перешкоджає її розгляду.
Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 08.12.2025 через неявку учасників справи (їх представників) в судове засідання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що забезпечення позову шляхом надання батькові можливості спілкуватися з дитиною до завершення судового розгляду є необхідним заходом. Його невжиття може призвести до ускладнення чи навіть унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у зв`язку з втратою емоційного зв`язку між батьком і дитиною. Суд вважав, що таке рішення сприятиме збереженню емоційного зв`язку між дитиною та батьком, відповідатиме її найкращим інтересам та гарантуватиме можливість реалізації її права на спілкування з обома батьками під час судового процесу.
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.
Так, частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної асоціації процесуального права попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.
Відповідно до Правила 17.1 «Попередні заходи та охоронні заходи», що закріплено у Правилах міжнародного цивільного процесу ALI/UNIDROIT, суд може вжити попередній захід для того, щоб обмежити поведінку сторони чи іншої особи або змусити її до поведінки у випадках, коли необхідно зберегти можливість надання ефективного засобу судового захисту до ухвалення остаточного судового рішення або ж для того, щоб підтримати або іншим чином врегулювати існуючу ситуацію (status quo).
Консультативна рада європейських суддів у своєму Висновку від 24 листопада 2004 року № 6 «Про справедливий судовий розгляд у розумні строки і роль судді у судовому процесі з урахуванням альтернативних способів вирішення спорів» визначила, залежно від мети, два види попередніх заходів, які можуть бути застосовані судом: 1) заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення (наприклад, накладення арешту або «замороження активів»); 2) засоби з тимчасового врегулювання ситуації (наприклад, у сімейних спорах).
Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції); а також встановленням обов`язку вчинити певні дії (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).
Частиною десятою статті 150 ЦПК України визначено заборону вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
З точки зору класифікації судових спорів стосовно виховання дитини як вимоги про визначення місця проживання дитини, так і вимоги про визначення графіку (часу і місця) побачення дитини з кожним із батьків належать до категорії спорів стосовно дитини у широкому розумінні, проте різняться за способом судового захисту.
Так, заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору.
У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, суд першої інстанції встановив, що відповідач разом із спільною дитиною сторін проживає окремо від позивача, між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, батько наразі позбавлений можливості спілкуватисяіз сином, що у подальшому може призвести до втрати емоційного зв`язку між батьком і дитиною. 
Отже, судом встановлено, що позивач із незалежних від нього причин не має можливості вільно спілкуватися зі своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призводить до втрати зв`язку між батьком та дитиною.
Установивши наявність обставин, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з малолітнім сином, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та встановив тимчасовий графік побачень для спілкування позивача з його малолітнім сином за місцем проживання відповідача згідно визначеного судом часу спілкування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на необхідність поновлення та підтримання контакту батька з дитиною, у тому числі під час розгляду спору по суті. Спілкування батька з сином має сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з дитиною, що відповідатиме законним інтересам дитини.
Відтак колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстації у тому, що забезпечення позову шляхом надання батькові можливості спілкуватися з дитиною до завершення судового розгляду є необхідним заходом. Його невжиття може призвести до ускладнення чи навіть унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у зв`язку з втратою емоційного зв`язку між батьком і дитиною. Таке рішення дійсно сприятиме збереженню емоційного зв`язку між дитиною та батьком, відповідатиме її найкращим інтересам та гарантуватиме можливість реалізації її права на спілкування з обома батьками під час судового процесу.
Крім того, суд першої інстанції правильно врахував предмет спору, який виник між сторонами, та дійшов висновку, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.
Доводи апеляційної скарги у тому, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову за змістом є тотожними позовним вимогам про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, які визначено статтею 158 СК України, що суперечить частині десятій статті 150 ЦПК України, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.
Так, підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Колегія суддів вважає за доцільне урахувати у даній справі висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17), від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), у яких викладено висновки про те, що обраний вид забезпечення позову (визначення місця та час спілкування з дитиною) є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, він не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту дитини з матір`ю (батьком).
Водночас зауважує, що забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).
Вирішуючи питання про забезпечення позову у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування інституту забезпечення позову у цій справі. Суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, належним чином обґрунтував необхідність вжиття таких заходів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи участі батька у вихованні свого сина, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини,колегія суддів вважає обгрунтованим та виправданим застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.
Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.
Доводи апеляційної скарги у тому, що суд не переконався у належності доказів щодо наявності перешкод у спілкуванні дитини з батьком, колегія суддів оцінює критично, оскільки із змісту позовної заяви та апеляційної скарги відповідаа вбачається, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, сторони не дійшли згоди у позасудовом упорчдку щодо цього, а тому у суду були законні підстави вважати наявними підстави для вжиття заходу забезпечення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів їх визнає необґрунтованими.
Проаналізувавши зміст ухвали суду першої інстанції, з точки зору застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено оскаржувану ухвалу відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер при вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову у кожній справі окремо.
Відтак доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що стосуєються вирішення питання про забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому залишає її без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна