ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1018/25  Номер провадження 22-ц/814/333/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Пилипчук Л.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 21 травня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення не зазначено) у справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У січні 2025 року КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 5 794,62 гривень. Вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування позову вказувало на неналежне виконання відповідачами умов договору та несплату за наданими послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 21 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради суму заборгованості, що виникла з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2024 року у розмірі 3 553,22 гривні.
В іншій частині позову – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради суму сплаченого судового збору у розмірі 1856,75 гривень.

В апеляційній скарзі КП «ЖЕО №2», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував того факту, що інші відповідачі є користувачами послуг, хоча і не є власниками квартири, та повинні також сплачувати комунальні послуги. 
Звертає увагу, що законодавець не обмежує поняття споживача виключно за власністю.
Зазначає, що відповідачкою ОСОБА_2 не було надано жодних доказів того, що інші відповідачі не проживають та зняті з реєстрації у спірній квартирі та не користуються наданими КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради послугами.
Суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував відмову у задоволенні позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_1 . 
Застосовуючи строк позовної давності, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що строки давності було продовжено з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», і скасовані 30 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Однак, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05:50 24.02.2022, дію якого продовжено і на час подачі апеляційної скарги. За приписами п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на вказане строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, не сплив.
Окрім того, зазначається, що суд першої інстанції також залишив поза увагою той факт, що відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Оскільки відповідачі проводили часткову оплату комунальних послуг, строк позовної давності постійно подовжувався.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять докази того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є членами її сім`ї, що вони постійно проживають з нею, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. Та обставина, що вони є її дітьми, не свідчить про те, що вони є членами її сім`ї і всі постійно проживають спільно. Вони є повнолітніми, мають своїх дітей, свої сім`ї, з якими вони проживають.
Вважає, що довідка, долучена до позову № 44 від 14.01.2025, не є належним та допустимим доказом тієї обставини, хто зареєстрований в її квартирі. Вищезазначена довідка видана самим позивачем, який не є органом, уповноваженим видавати такі довідки. Інформація, зазначена в довідці, є недостовірної. Крім того, не зазначено походження цієї інформації.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 .
КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради здійснює обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_3 , за затвердженим виконавчим комітетом Полтавської міської ради вичерпним Переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановленими середніми тарифами .
Відповідачі свого обов`язку по утриманню майна не виконали, у зв`язку з чим за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2024 року утворилася заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, яка станом на серпень 2024 року нарахована у сумі 5 794,62 грн (а.с.16).
У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 просила суд застосувати строк позовної давності до заборгованості за період з 01.05.2018 по 28.01.2022.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до заборгованості за період з 01.05.2018 по 28.01.2022 необхідно застосувати строк позовної давності.
Також суд звернув увагу, що оскільки спірна знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 , а інші особи зі слів останньої не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , отже відносно них слід відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги утримання будинку, прибудинкової території, якщо вони фактично користувалися ними.
Згідно п.5 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України № 529 від 20 травня 2009 року (з послідуючими змінами) розрахунковим періодом сплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше встановленого договором числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
У межах розгляду цієї справи факт надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території не заперечується.
У підтвердження доводів позову про належних відповідачів за пред?явленими вимогами позивач надав довідку про склад сім?ї.
Цей письмовий доказ не є належним, оскільки згідно з наказом Мінсоцполітики від 17 липня 2019 № 1106 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204 «Про затвердження форми Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030.
З липня 2019 року замість довідки про склад сім?ї видається довідка про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, яку видає Центр надання адміністративних послуг та її можливо отримати за допомогою додатку «Дія».
КП «ЖЕО №2» не надає адміністративні послуги, цей функціонал виконують Центри надання адміністративних послуг (ЦНАП), які є окремими установами для спрощення отримання послуг. 
Відповідачка ОСОБА_2 у відзивах на позовну заяву та на апеляційну скаргу вказує на непроживання інших відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, однак також не подає жодних доказів на підтвердження цієї обставини, як і не зазначає, хто є співвласниками спірної квартири.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року витребувано у Департаменту з питань реєстрації, БТІ м.Полтави, Управління майном комунальної власності міста Полтави відомості щодо співвласників квартири АДРЕСА_2 .
Листом від 02 січня 2026 року Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради повідомило, що згідно наявної у них інформації 27 грудня 2024 року відбулась приватизація квартири АДРЕСА_2 на трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
Отже, при вирішенні цього спору слід виходити з того, що спірна квартира належить трьом особам – відповідачам по справі, на праві спільної часткової власності.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ст.360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Тобто, за змістом даних норм співвласник будинку або квартири несе відповідальність по оплаті житлово-комунальних послуг відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. При цьому обов?язок власника/співвласника оплачувати послуги з утримання житла не ставиться у залежність від факту проживання чи непроживання у цьому помешканні. 
У постанові ВС від 20 вересня 2018 року (справа №522/7683/13-ц) викладений такий висновок щодо застосування норми права у спірних правовідносинах:
«… в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. 
Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).
Встановивши, що ОСОБА_6 є власником ? частини квартири, а ОСОБА_7 Ф є власником ? частини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з кожного з них заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру.»
У межах розгляду цієї справи суду не надано доказів про існування між співвласниками спірної квартири певної угоди щодо розподілу витрат на її утримання, отже слід виходити з того, що кожен із співвласників несе тягар з її утримання у розмірі, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності, тобто кожен із відповідачів має сплачувати 1/3 вартості отриманих послуг – у разі приватизації презюмується рівність часток співвласників. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про застосування у справі строку позовної давності, колегія суддів виходить з такого.
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначені зміні вступили в силу з 02.04.2020 року.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023 року.
Таким чином, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину.
Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні, тобто позивач вправі вимагати стягнення заборгованості, що утворилася за станом на 02 квітня 2020 року у межах трирічного строку (з 02 квітня 2017 року).
Окрім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, остання оплата послуг здійснена у січні 2022 року, що свідчить про визнання боргу та продовження строку позовної давності. Факт часткової (нерегулярної) оплати послуг визнається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.
Позивач звернувся до суду з позовом 28 січня 2025 року і просить стягнути заборгованість за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2024 року. 
Доводи відповідачки ОСОБА_2 про неправильність нарахованої плати за надані послуги з огляду на те, що із жовтня 2006 року спірна квартира має індивідуальне опалення, тобто відключена від системи централізованого опалення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявність автономної системи опалення у квартирі не звільняє її власника (співвласників) від обов?язку приймати участь у витратах на опалення місць загального користування будинком і, відповідно, утримання загальнобудинкової системи централізованого опалення. 
Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заборгованості з оплати послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій по (5794,62/3) 1 931 грн 54 коп з кожного. 

Відповідно 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також необхідно стягнути витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, у розмірі 3 028 грн за подачу позову до суду та 4 542 грн за подачу апеляційної скарги, а всього 7 570 грн, тобто по 2 523,33 грн з кожного.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 21 травня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради заборгованість з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 1 931 грн 54 коп з кожного (всього 5 794,62 грн).

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради по 2 523,33 грн витрат зі сплати судового збору з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: Л.І.Пилипчук

В.М.Триголов