ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 січня 2026 року  м. Чернівці  Справа № 716/1750/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,
за участі секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Вайновської О.Є., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду із названим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.07.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір №4172308-512 про надання споживчого кредиту на власні потреби на загальну суму 99 951,50 грн, на строк кредитування 24 міс, з комісією за надання кредиту у розмірі 6,9% від суми кредиту, процентами за користування кредитом 0,01% річних.
Однак, ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, кредитні кошти не повернуто у встановлені договором строки, у зв`язку із чим станом на 15.09.2025 року виникла заборгованість, яку АТ «Таскомбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 у розмірі 192 320,95 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 95 757,36 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 10,49 грн; заборгованості по комісії у розмірі 96 553,10 грн.
Заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року позов АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором №4172308-512 від 29.07.2024 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 95757,36 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом розмірі 10,49 Провадження №22-ц/822/33/26

грн, а в загальному розмірі 95767,85 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення комісії АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Наводить обставини, викладені в позовній заяві, та вказує, що 29.07.2024 року між сторонами укладено заяву-договір №4172308-512 про надання споживчого кредиту, де, крім іншого, було обумовлено в п.1.1.4. комісію за обслуговування кредиту 6,9 % щомісячно.
Підписанням та поданням заяви-договору позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування».
Вказує, що зазначити, що послуга – це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів»).
Звертає увагу, що банком зокрема, але не виключно надаються наступні супутні послуги, за які стягується комісійна винагорода за управління кредитом/комісія за обслуговування кредиту:
- при частковому достроковому поверненні кредиту здійснювати коригування кредитних зобов`язань позичальника у бік їх зменшення таким чином: - розмір платежу незмінний, а змінюється дата і розмір останнього платежу за Кредитом; 
- у разі письмової заяви позичальника з проханням не скорочувати строк кредитування, залишити його незмінним, банк проводить коригування розміру платежу, виходячи з нового залишку за кредитом;
- оформлення позичальнику нового графіку повернення кредиту, який надається позичальнику на його письмову вимогу або надсилається поштою до відома позичальника банком самостійно;
- виконання банком доручення позичальника на договірне списання коштів з рахунків позичальника в розмірі щомісячного платежу згідно з графіком;
- інформування позичальника про найменування та місцезнаходження бюро кредитних історій, до якого банк передаватиме інформацію для формування кредитної історії, шляхом розміщення інформації на зовнішньому корпоративному сайті банку. Підтримання даної інформації в актуальному стані;
- доручення позичальника на внесення інформації щодо його кредитних зобов`язань за кредитним договором та користування інформацією про кредитну історію позичальника шляхом взаємодії з бюро кредитних історій (тобто підтримання кредитної історії позичальника в бюро кредитних історій в актуальному стані;
- надання консультаційних послуг позичальнику з усіх питань, що стосуються надання та обслуговування кредиту, та інше.
Також, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема відноситься: відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що, наприклад, пов`язано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, надання консультаційних, у тому числі юридичних послуг тощо. Аналізуючи викладені норми закону, обслуговування кредиту - є супутньою послугою, за надання якої можливо встановлення комісії.
З посиланням на норми права, що регулюють спірні правовідносини, та вказуючи, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким вимоги задовольнити.
Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із безпідставності вимоги АТ «Таскомбанк» про стягнення з ОСОБА_1 нарахованої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 96 553,10 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що рішення наведеним вимогам закону відповідає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №4172308-512 на власні потреби в розмірі 99 9951,50 грн (п.1.2.2.); строк кредитування 24 місяці (п.1.2.6.); комісія за надання кредиту є фіксованою у розмірі 6,9% - 6451,50 грн (п.1.2.3.); проценти за користування 0,01% річних (п.1.2.9.); комісія за обслуговування кредиту – 165 519,60 грн (п.1.2.12.), комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), база розрахунку, порядок обчислення та сплати складає 6,9% щомісячно від суми наданого кредиту (а.с.7-10).
АТ «Таскомбанк» свої зобов`язання за укладеним договором виконало належним чином, здійснено переказ на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжною інструкцією банку №1369999981 від 29.07.2024 року (а.с.26). 
Обґрунтовуючи позовну заяву АТ «Таксомбанк» зазначило, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 15.09.2025 року виникла заборгованість у розмірі 192 320,95 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 95 757,36 грн; заборгованості за по відсоткам 10,49 грн; заборгованість по комісії 96 553,10 грн.
За ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, доводами позовної заяви, графіком платежів та розрахунком заборгованості за заявою-договором про надання споживчого кредиту №4172308-512 від 29.07.2024 року визначена заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту у розмірі 95 757, 36 грн; заборгованість по річних процентах у розмірі 10,49 грн; заборгованість по комісії 96 553,10 грн.
Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
За ч.ч.1 та 2 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, яка переглядається, встановлено, що умовами оспорюваного кредитного договору передбачена необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з управлінням кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу.
Зі змісту п.1.4 заяви-договору про надання споживчого кредиту №4172308-512 від 29.07.2024 року вбачається, що відповідачу встановлено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 6,9 % щомісячно.
При цьому, в кредитному договорі АТ «Таскомбанк» не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за обслуговування кредиту.
Встановлено, що умови заяви-договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а відповідно передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема, інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч.ч.1, 2 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.
Враховуючи, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, в тому числі і які за законом повинні надаватись безоплатно, положення заяви-договору, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за договором, є нікчемними.
Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог АТ «Таскомбанк» в частині стягнення із відповідача комісії, оскільки умови заяви-договору щодо обов`язку здійснення платежів за комісією є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в розмірі 96 553,10 грн стягненню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги про досягнення між сторонами згоди по всіх істотних умовах заяви-договору №4172308-512 від 29.07.2024 року та вільного волевиявлення учасників правочину колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не спростовує нікчемність п.1.4 заяви-договору щодо встановлення позивачем комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9 % щомісячно без зазначення переліку додаткових та супутніх банківських послуг з боку кредитодавця.
На переконання апеляційного суду, позивач АТ «Таскомбанк» не зазначав при зверненні до суду та не довів факту надання відповідачу додаткових послуг з обслуговування кредиту, за які може бути стягнута окрема плата (комісія). При цьому, дії банку, пов`язані з веденням кредитної лінії чи касово-розрахунковим обслуговуванням, не можуть розглядатися як «додаткові послуги», оскільки є невід`ємною складовою банківського обслуговування, що здійснюється з ініціативи банку для забезпечення належної якості надання фінансових послуг та їх зворотності.
Банк дійсно може самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, однак лише у випадках, коли це не суперечить чинному законодавству. При цьому, щомісячна комісія за обслуговування кредиту не є процентами за користування кредитними коштами та не може використовуватися як механізм подвійного стягнення плати за кредит.
Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи, рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач    І.Н. Лисак

Судді:     Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк