ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року Справа № 915/770/24(486/547/24)  
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ” (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ 35625014, адреса для листування: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул.Лісова, буд. 2, поверх 4)
до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про: стягнення заборгованості у сумі 69875,50 грн

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/770/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.09.2024, серед іншого, відкрито провадження у справі №915/770/24 про неплатоспроможність боржника – ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Мотальову-Кравець Валерію Юріївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1907 від 25.04.2019).
В подальшому, ухвалою суду від 03.03.2025, зокрема, затверджено план реструктуризації боргів боржника – фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), погоджений боржником та схвалений зборами кредиторів згідно протоколу №1 від 10.02.2025, припинено повноваження керуючого реструктуризацією – арбітражного керуючого Мотальової-Кравець В.Ю.
28.03.2024 року до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ” (далі – ТОВ “ФК “ЄАПБ”) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 69875,50 грн, а саме, за кредитним договором №101811983 від 04.06.2023 у розмірі 40652,50 грн, яка складається з: 10100,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 29542,50 грн – заборгованість за відсотками, 1010,00 грн – заборгованість за комісією та за договором позики №5715635 від 14.06.2023 у розмірі 29223,00 грн, яка складається з: 9000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 20223,00 грн – заборгованість за процентами за користування позикою. 
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.04.2024 відкрито провадження у справі №486/547/24 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.06.2025 цивільну справу №486/547/24 за позовом ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області для розгляду судом, в провадженні якого перебуває справа №915/770/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
04.11.2025 справа №486/547/24 надійшла до Господарського суду Миколаївської області.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.11.2025, справу №486/547/24 передано для розгляду головуючому судді Адаховській В.С., в провадженні якої перебуває справа №915/770/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2025, серед іншого, прийнято матеріали справи №486/547/24 до розгляду в межах справи №915/770/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , присвоївши справі номер – №915/770/24(486/547/24). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, у тому числі, встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву і всіх наявних доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2025, направлена на адресу відповідача, повернута поштовим відділенням до суду з відміткою: “за закінченням терміну зберігання” зі штрихкодовим ідентифікатором R067036072226.
Крім того, вказана ухвала суду була надіслана в електронний кабінет представника відповідача – адвоката Гарманчук О.Р. (за заявою якої дану справу було передано до Господарського суду Миколаївської області) та отримана нею 20.11.2025 о 15:58.
За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2025 у справі №915/770/24(486/547/24) відповідач отримав 20.11.2025.
Отже, останнім днем строку для надання відповідачем відзиву на позовну заяву є 05.12.2025 включно.
Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався. 
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.
За правилами ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України “Про міжнародне приватне право”, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
З 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ), яким встановлені умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи та відновлення платоспроможності фізичної особи.
Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратив чинність Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Відтак, позов ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” підлягає розгляду Господарським судом Миколаївської області в межах справи №915/770/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2023 між ТОВ “Мілоан” та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір про споживчий кредит №101811983.
За умовами договору загальний розмір кредиту становив 10100,00 грн (п. 1.2. договору). За п. 1.3. договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 04.06.2023 року і складається з пільгового та поточних періодів. Пільговий період складав 15 днів, що наставав з дати видачі кредиту та завершувався 19.06.2023 (рекомендована дата платежу) (п.1.3.1. договору). Поточний період складав 90 днів, що наставав з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчувався 17.09.2023 (п. 1.3.2. договору).
Сторони погодили розмір комісії за надання кредиту 1010,00 грн, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 2272,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та проценти за користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 27270,00 грн, які нараховуються за стандартною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.1.-1.5.3. договору).
Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
За п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п. 1.5.3. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п. 1.5.3 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Згідно з Додатком №1 до Договору про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023 року сторони затвердили Графік платежів за договором. За даним Графіком, відповідач зобов`язався погасити суму кредиту в розмірі 10100,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 29542,50 грн та комісію за надання кредиту.
До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту (Додаток №2 до Договору про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023) та підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ “Мілоан” свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 10100,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується випискою по рахунку за період з 26.03.2023 по 27.06.2023, наданою боржником (відповідачем) до заяви від 22.07.2024 на виконання вимог ухвали суду від 02.07.2024 у справі №915/770/24 про його неплатоспроможність. 
У вказаний строк відповідач не повернув кредитодавцю кредитні кошти. Доказів іншого матеріали справи не містять.
28.09.2023 між ТОВ “Мілоан” та ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” укладено договір факторингу №28092023, у відповідності до умов якого ТОВ “Мілоан” передає за плату належне йому право вимоги, а ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” приймає право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Згідно п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників №2 за договором факторингу №28092023 від 28.09.2023, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників №2 кількістю, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу №28092023 від 28.09.2023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей.
Згідно Витягу з реєстру боржників №2 від 08.03.2024 до договору факторингу №28092023 від 28.09.2023 заборгованість ОСОБА_1 складає 40652,50 грн, з яких: 10100,00 грн – заборгованість за кредитом, 29542,50 грн – заборгованість за процентами, 1010,00 грн – заборгованість за комісією.
Отже, відповідно до умов укладеного договору факторингу до позивача – ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” перейшло право грошової вимоги до відповідача – ОСОБА_1 на загальну суму 40652,50 грн.
Відповідно до наданого ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023, заборгованість відповідача станом на 29.02.2024 становить 40652,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 10100,00 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом – 29542,50 грн та заборгованість за комісією – 1010,00 грн.
Відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, приймає вказаний розрахунок позивача, як належний та допустимий доказ.

14.06.2023 між ТОВ “Маніфою” та ОСОБА_1 було укладено договір позики №5715635. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ “Маніфою”.
Згідно п. 2.3.1-2.3.4 договору: тип позики – довгострокова, сума позики складає 9000,00 грн, строк позики: загальний строк до 02.09.2023 року (80 днів).
Відповідно до п. 2.4.1-2.4.3 договору акційна процентна ставка, фіксована 1,86750% на день – застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише на умовах дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1. цього договору. Базова процентна ставка, фіксована 2,49000% на день – застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2. цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Основна процентна ставка, фіксована 3,00000% на день – застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду.
Згідно п. 2.5. договору позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_3 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.
Згідно п. 9.1. договору, останній укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку передбаченому Законом України “Про електронну комерцію” шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле. 
Договір позики було підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.
До укладання кредитного договору відповідач ОСОБА_1 ознайомився із Паспортом позики, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором, реальної річної процентної ставки за договором та графіком нарахувань, про що також свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором t99999.
Підписавши договір про надання кредиту (позики), відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ “Маніфою” свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 9000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується випискою по рахунку за період з 26.03.2023 по 27.06.2023, наданою боржником (відповідачем) до заяви від 22.07.2024 на виконання вимог ухвали суду від 02.07.2024 у справі №915/770/24 про його неплатоспроможність. 
У вказаний строк відповідач не повернув позикодавцю кредитні кошти. Доказів іншого матеріали справи не містять.
15.11.2023 між ТОВ “Маніфою” та ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” було укладено договір факторингу №15-11/2023, відповідно до вимог якого, ТОВ “Маніфою” відступило ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.
Згідно п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №15-11/2023 від 15.11.2023, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 1377, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей.
Згідно Витягу з реєстру боржників від 08.03.2024 до договору факторингу №15-11/2023 від 15.11.2023 заборгованість ОСОБА_1 складає 29223,00 грн, з яких: 9000,00 грн – заборгованість за кредитом та 20223,00 грн – заборгованість за процентами. Зазначений розмір заборгованості вказаний у розрахунку заборгованості.
Отже, відповідно до умов укладеного договору факторингу до позивача – ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” перейшло право грошової вимоги до відповідача – ОСОБА_1 на загальну суму 29223,00 грн.
Відповідно до наданого ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” розрахунку заборгованості за договором позики №5715635 від 14.06.2023, заборгованість відповідача станом на 29.02.2024 становить 29223,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 9000,00 грн, заборгованість за процентами за користування позикою – 20223,00 грн.
Відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, приймає вказаний розрахунок позивача, як належний та допустимий доказ.
Суд зазначає, що борг ОСОБА_1 розраховано станом на 29.02.2024, а провадження у справі про неплатоспроможність відповідача та введення мораторію ухвалено Господарським судом Миколаївської області 19.09.2024.
Судом встановлено, що боржник (відповідач) у заяві про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність повідомляв суд про наявність заборгованості перед ТОВ “ФК “ЄАЗПБ”, у тому числі, за договором про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023 в розмірі 40652,50 грн, з яких: за тілом кредиту – 10100,00 грн; за процентами за користування кредитом – 30552,50 грн та за комісією – 1010,00 грн, та за договором позики №5715635 від 14.06.2023 в розмірі 29223,00 грн, з яких: за основною сумою боргу – 9000,00 грн, за процентами за користування позикою – 20223,00 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Всупереч умов договорів та приписів законодавства відповідач не повернув кредитні кошти у передбачені договорами терміни і не сплатив в повному обсязі проценти за користування кредитом.
Письмовими матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача складає 69875,50 грн, з яких: 40652,50 грн – за договором про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023; 29223,00 грн – за договором позики №5715635 від 14.06.2023.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, ТОВ “ФК “ЄАЗПБ”, набувши статусу нового кредитора у договорі про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023 та договорі позики №5715635 від 14.06.2023, отримало право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 про погашення наявних в нього заборгованостей за вказаними договорами.
Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаними договорами, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 69875,50 грн, яка складається з: 40652,50 грн – за договором про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023 та 29223,00 грн – за договором позики №5715635 від 14.06.2023, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2021 у справі №910/17743/18, Суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №911/2548/18).
Як вбачається із матеріалів справи №915/770/24, позивач – ТОВ “ФК “ЄАЗПБ” станом на дату розгляду справи №915/770/24(486/547/24) не звертався до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника у справі №915/770/24 про неплатоспроможність відповідача – ОСОБА_1 .
Водночас, як зауважив Верховний суд у своїй постанові від 23.09.2021 року у справі №904/4455/19, зважаючи на притаманну позовному провадженню автономію в межах справи про банкрутство, незаявлення позивачем грошових вимог до боржника у справі про банкрутство не може вважатися відмовою від таких вимог у позовному провадженні або бути підставою для відмови у задоволенні позову з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство відповідача в порядку статті 7 КУзПБ (п. 117).
У разі незаявлення вимог до боржника у справі про банкрутство справа за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно до приписів статті 7 КУзПБ має бути розглянута господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача, по суті спору за правилами ГПК України у позовному провадженні в межах справи про банкрутство (п. 118).
Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
В силу ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 69875,50 грн, яка складається з: 40652,50 грн – за договором про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023; 29223,00 грн – за договором позики №5715635 від 14.06.2023, у повному обсязі з наведених вище мотивів.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позовні вимоги.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ” (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 3562014) заборгованість у загальному розмірі 69875,50 грн, з якої: за договором про споживчий кредит №101811983 від 04.06.2023 в сумі 40652,50 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10100,00 грн, суми заборгованості за відсотками в розмірі 29542,50 грн, заборгованості за комісією в розмірі 1010,00 грн; за договором позики №5715635 від 14.06.2023 в сумі 29223,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 9000,00 грн, суми заборгованості за процентами за користування позикою в розмірі 20223,00 грн; а також 3028,00 грн судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська