Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.12.2025  	Справа №607/15578/25 Провадження №2-о/607/443/2025	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого - судді - Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання - Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна, заінтересовані особи: Бережанська міська рада Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст заяви
28 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дарморіс О.М., звернулася до суду, заінтересована особа: Бережанська міська рада Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини після смерті останнього.
В обґрунтування вказаної заяви представник заявниці зазначила, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3 . До моменту смерті ОСОБА_3 17 липня 2024 року заявниця проживала разом із ним однією сім`єю без реєстрації в будинку АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку АДРЕСА_2 ; 2/5 ідеальної без виділу в натурі частки квартири АДРЕСА_3 .
Адвокат вказує, що у зв`язку із неприйняттям спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , заявниця звернулася в Бережанську державну нотаріальну контору Тернопільського району Тернопільської області із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_3 . Проте, 19 листопада 2025 року заявниця отримала від Бережанської державної нотаріальної контори постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 96/02-31, у якій зазначено, що заявниця не прийняла спадщини, оскільки згідно зі статтею 1269 Цивільного кодексу України на час відкриття спадщини вона не проживала і не була зареєстрована із спадкодавцем і не подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. 
Тож відсутність можливості встановлення факту проживання із померлим спадкодавцем до дня його смерті без реєстрації, перешкоджає заявниці в реалізації її спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , оскільки вона проживала з померлим на момент його смерті і прийняла від нього спадщину.
Зважаючи на такі обставини, заявниця вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона постійно проживала із померлим ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації. 
2. Стислий зміст заперечень (пояснень) на заяву
Заінтересована особа ОСОБА_2 подав заяву до суду, в якій вказав, що не заперечує про встановлення факту постійного проживання, просить заяву задовольнити (а.с.41).
Заінтересована особа Бережанська міська рада Тернопільського району Тернопільської області своїм правом на заперечення (пояснення), що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження (а.с.30).
У судове засідання представник заявниці не з`явився, проте, подав заяву про розгляд у їх відсутності, в якій заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.
У судовому засіданні 21 жовтня 2025 року були допитані як свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_7 підтвердила факт проживання заявниці зі своїм батьком на час смерті останнього та зазначила, що донька тривалий час піклувалася про нього. ОСОБА_5 зазначила, що є сусідкою і проживає поруч з заявницею, факт спільного проживання, за яким звернулася ОСОБА_1 , підтвердила. Свідок ОСОБА_6 вказала, що добре знає сім`ю, батько хворів і заявниця за ним доглядала, факт спільного проживання до моменту смерті ОСОБА_3 підтвердила, а також зазначила, що заявниця організовувала похорон батька (а.с. 46 - 48).
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлявся належним чином, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 41).
Заінтересована особа Бережанська міська рада Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши та оцінивши докази, у справі в їх сукупності, заслухавши свідчення свідків, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_8 , батьками якої є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 150, місце реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області (а.с. 10).
08 жовтня 1988 року був укладений шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 128 (а.с. 11).
Як вказано у свідоцтві про право власності на житло, видане Міським бюро технічної інвентаризації 06 вересня 1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_9 - 1/5, ОСОБА_1 - 1/5, ОСОБА_10 - 1/5, ОСОБА_12 - 1/5, загальна площа 42,8 кв.м. Свідоцтво видано згідно з розпорядження (наказом) від 06 серпня 1993 року № 3951 (а.с. 16).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 вересня 2015 року виданого державним нотаріусом Бережанської державної нотаріальної контори Гетьман І.М., спадкова справа № 451/2015, зареєстровано в реєстрі за № 470, ОСОБА_3 на спадщину після померлої ОСОБА_9 , яка складається з 1/5 частки квартири АДРЕСА_5 (а.с. 17).
23 вересня 2015 року зареєстровано за ОСОБА_3 1/5 частки квартири АДРЕСА_5 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44372515 від 23 вересня 2015 року (а.с. 18).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 435363099 від 14 липня 2025 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 121,3 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 896905561105 (а.с. 15).
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51699631 від 24 квітня 2018 року, зареєстровано заповіт ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі 62330466, номер
реєстрі 1-245 (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_3 , актовий запис № 193, видане Бережанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 12), а також витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00046051040 від 18 липня 2024 року (а.с. 23).
24 липня 2024 року ОСОБА_1 було перераховано 9 300 грн разової виплати від Пенсійного фонду України згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 24).
Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81796629 від 09 липня 2025 року, після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 73678656, номер у нотаріуса № 51/2025 (а.с. 13).
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (будинку), виданої Бережанською міською радою Тернопільської області № 471 від 10 квітня 2025 року, покійний ОСОБА_3 , на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - один (а.с. 20).
Актом комісії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03 червня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм батьком ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювала за ним догляд (а.с. 22).
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 96/02-31 від 19 листопада 2025 року, постановленої державним нотаріусом Бережанської державної нотаріальної контори Статкевич О.І., відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 та житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
2.2. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21).
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відтак суд констатує, що встановлення факту, за встановленням якого звернулася заявник, відповідно до статті 315 ЦПК України, ураховуючи його юридичне значення для заявника та неможливість його встановлення у позасудовий спосіб, може бути вирішене у порядку окремого провадження. 
2.3. Відповідно до статей 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК Україні.
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно.
Як вказано в частині третій статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до підпункту 3.20 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви
Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити вимоги заяви, оскільки встановлено, що заявниця спільно проживала з батьком ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, що підтверджується дослідженими судом доказами. 
За таких обставинах суд дійшов висновку, що вимоги заяви ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.
Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. ТОж судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції необхідно покласти на заявницю в межах нею понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 244, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 293 - 294,
315 - 318, 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна, заінтересовані особи: Бережанська міська рада Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання - задовольнити.
2. Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали спільно по день смерті останнього, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
3. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 грудня 2025 року.

Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .
Заінтересовані особи:
Бережанська міська рада Тернопільського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ: 04058491, адреса місцезнаходження: вул. Банкова, 3, м. Бережани, Тернопільський район, Тернопільська область.
ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя	Т. І. Якімець