ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
11 листопада 2025 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/487/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
Розглянув справу в порядку загального позовного провадження
за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості, вул. Текстильна, 1Б, м. Тернопіль
до відповідача Фермерського господарства "Т.С.Фрут", вул. Руська, 23/121, м. Тернопіль
про стягнення заборгованості у розмірі 142 000,00 грн.
За участю учасників судового процесу:
від позивача: Григорук І. А.- представник.

Судові процедури.
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 
Суть справи. 
Тернопільський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Фермерського господарства "Т.С.Фрут" про стягнення заборгованості на суму 142 000,00 грн.
Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2025, для розгляду справи №921/487/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.08.2025 відкрито провадження у справі №921/487/25 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.09.2025.
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.
Підготовче провадження.
Підготовче засідання вперше призначено на 16.09.2025.
Протокольною ухвалою 16.09.2025 підготовче засідання відкладено на 14.10.2025.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/487/25 до судового розгляду по суті на 28.10.2025.
Розгляд справи по суті.
У судовому засіданні – 28.10.2025 розпочато розгляд справи по суті.
При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, вступне та заключне слово.
Після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, проведення судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та 11.11.2025 суд оголосив скорочене рішення, відповідно до вимог статті 240 ГПК України.

Аргументи сторін.
Правова позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738, та умов договору про надання мікрогранту, до якого відповідач приєднався шляхом підписання заяви про приєднання від 27.09.2022, що є підставою для повернення виплачених відповідачу коштів мікрогранту у розмірі 142 000,00 грн.
У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.
Заперечення відповідача.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).
Так, ухвали суду направлені відповідачу за адресою: вул. Руська, 23/121, м. Тернопіль (зазначена у позовній заяві) та відповідає витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформований Господарським судом Тернопільської області (відповідь №1706741 від 27.08.2025).
Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, положення статті 13 ГПК України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, та те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами на подання відзиву, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.
27.09.2022 через Єдиний державний вебпортал електронних послуг "Дія" керівник Ткач Андрій Богданович Фермерського господарства "Т.С.Фрут" звернувся з заявою № 488OJC на отримання гранту на власну справу на умовах Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738.
Відповідно до заяви на отримання гранту на власну справу та умов бізнес-плану Фермерське господарство "Т.С.Фрут" (відповідач) планував використовувати кошти гранту в сумі 250 000,00 грн на придбання обладнання для виробництва соків та крафтових джемів, зокрема на закупівлю пастеризатора voran PA 180 E – 1 шт. на суму 250 000,00 грн.
Наказом Державного центру зайнятості №116 від 28.10.2022 "Про надання мігрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу", відповідно до Порядку надання мікрогрантів на створення власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2025 №738 "Деякі питання надання грантів бізнесу" (із змінами), за результатом розгляду інформації уповноваженого банку, яка включає оцінку бізнес-планів та результати перевірок ділової репутації отримувачів, а також оцінку співбесід з отримувачами, проведених регіональними центрами зайнятості та протоколу комісії Державного центру зайнятості із питань надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу від 28.10.2022 №11, вирішено надати мікрогранти на створення або розвиток власного бізнесу, які набрали найбільшу сукупну кількість балів, у межах наявної граничної суми мікрогрантів, визначеної Мінекономіки, у період з 19.09.2022 по 02.10.2022 на суму 250 000,00 грн, згідно з додатком 6.
У додатку 6 до наказу Державного центру зайнятості №116 від 28.10.2022 наведено список заявників, які отримали позитивне рішення комісії ДЦЗ та набрали найбільшу сукупну кількість балів у межах наявної граничної суми мікрогрантів, визначеної Мінекономіки, у період з 19.09.2022 по 02.10.2022, в тому числі під порядковим номером 5, підсумковий скоринговий бал 202, із сумою виплати гранту 250 000,00 грн.
03.11.2022 Фермерське господарство "Т.С.Фрут" подало до АТ "Державний ощадний банк України" (Філія Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк") заяву про приєднання до Договору про надання мікрогранту, згідно з якою приєднався до умов Договору про надання мікрогранту, оприлюдненого на офіційному сайті ДЦЗ в мережі Інтернет, вільний доступ до якого здійснювався за адресою: www.dcz.gov.ua. 
Згідно поданої заяви сума мікрогранту становить 250 000,00 грн, а також відповідач взяв на себе обов`язок створити 2 робочих місця. 
Отже, між Фермерським господарством "Т.С.Фрут" та Державним центром зайнятості укладений Договір про надання мікрогранту, шляхом підписання заяви про приєднання до Договору про надання мікрогранту.
Наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969 затверджено форму договору про надання мікрогранту, який є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання Уповноваженому банку заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором, який укладається між Державним центром зайнятості та суб`єктом господарювання щодо якого прийнято рішення про надання мікрогранту.
Розділом ІІ Договору про надання мікрогранту (в редакції, затвердженій наказом Міністерства економіки України 06.07.2022 №1969, чинній на час подання заяви) визначено, що на виконання цього договору на підставі рішення ДЦЗ про надання гранту, прийнятого до його укладання отримувачу відповідно до Порядку та договорів про взаємодію надається грант у розмірі та порядку визначених умовами цього договору.
Розмір гранту, який надається отримувачу відповідно до цього договору обумовлений бізнес-планом, визначається відповідно до прийнятого ДЦЗ рішення про надання гранту та зазначається у Заяві про приєднання. При цьому загальна вартість реалізації бізнес-плану може перевищувати суму гранту та передбачати також фінансування за рахунок власних коштів отримувача. Грант надається у безготівковій формі у національній валюті України шляхом зарахування коштів на рахунок отримувача через Уповноважений банк у строки та порядку, визначені договорами про взаємодію та Порядком. Уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору та передбачені бізнес-планом (розділ ІІІ Договору).
Як визначено розділом ІV Договору використання коштів гранту здійснюється за цільовим призначенням, яке обумовлене умовами його надання, визначається бізнес-планом та повинно відповідати цілям, визначеним у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору. Отримувач використовує кошти гранту за цільовим призначенням, визначеним пунктом 5 Порядку, протягом шести місяців із дня зарахування коштів на рахунок отримувача в Уповноваженому банку. Отримувач реалізує бізнес-план протягом строку, визначеного в ньому. Для використання коштів гранту та оплати ними витрат отримувача, що відповідають цільовому призначенню гранту, визначеному у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору та передбаченому бізнес-планом, отримувач подає до Уповноваженого банку рахунок-фактуру (рахунок, квитанцію, накладну тощо) або договір, укладений між отримувачем і постачальником (продавцем) обладнання, сировини та матеріалів тощо. На підставі документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, Уповноважений банк забезпечує проведення операції з оплати витрат, які відповідають цільовому призначенню гранту та бізнес-плану.
Обов`язковою умовою договору гранту є створення протягом шести місяців із дня зарахування коштів на рахунок отримувача робочих місць у значенні, наведеному в абзаці шостому пункту 19 Порядку, залежно від розміру гранту, визначеного пунктом 4 Порядку, та працевлаштування на них осіб на повну тривалість робочого дня із установленням заробітної плати таким особам у розмірі, не меншому, ніж установлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати, на строк не менш як 72 місяці протягом 84-місячного періоду (розділ V Договору).
Пунктом 2 Розділу ІV Договору отримувач зобов`язався зокрема, використати кошти гранту для реалізації бізнес-плану на умовах, визначених Порядком та цим договором та виконати обов`язкову умову.
Пунктами 3, 4 Розділу ІV Договору визначено, що ДЦЗ зобов`язується вжити заходів необхідних для надання коштів гранту у відповідності до умов цього договору та Порядку.
ДЦЗ має право через центри зайнятості, а також із залученням відповідних центральних та/або місцевих органів виконавчої влади (у разі необхідності), здійснювати моніторинг та контроль за виконанням умов договору, зокрема, шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, не рідше одного разу на шість місяців протягом семи років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача; вимагати від отримувача необхідну інформацію та документи, зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створених робочих місць тощо; вимагати повернення коштів гранту та розірвати цей договір у випадках, передбачених його умовами та Порядком.
Аналогічне положення містить пункт 21 Порядку, а саме Державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.
Розділом VІІ Договору встановлено, що сторони відповідають за своїми зобов`язаннями в межах, визначених чинним законодавством України (п.1).
У разі невиконання отримувачем обов`язкової умови договору гранту щодо створення робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та не працевлаштування на них осіб відповідно до умов Порядку отримувач повертає суму гранту протягом одного місяця після закінчення такого строку у повному обсязі на рахунок, з якого здійснювалося перерахування гранту. У разі невиконання обов`язкової умови договору щодо працевлаштування осіб на створені згідно з умовами Порядку та договору робочі місця на строк не менше як 72 місяці протягом 84-місячного періоду, отримувач зобов`язаний повернути різницю між сумою отриманого гранту та фактично сплаченими податками і зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах Порядку (п.6).
Пунктом 8 Розділу VІІ Договору вказано, що у разі несвоєчасного та/або не в повному обсязі виконання пунктів 19 і 20 Порядку сума гранту, який отримувач зобов`язаний повернути за рішенням центру зайнятості, вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється ДЦЗ та/або регіональним центром зайнятості в судовому порядку.
Цей Договір набирає чинності з дня його укладання у порядку визначеному розділом ХІІІ цього договору та діє до повного виконання зобов`язань сторін, передбачених цим договором (Розділ XІV Договору). 
30.12.2022 кошти в сумі 250 000,00 грн зараховані на банківський рахунок відповідача, відкритий у АТ "Ощадбанк", що підтверджується випискою філії Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк".
АТ "Ощадбанк" забезпечив оплату витрат відповідача на цілі, визначені у бізнес плані та відповідно до виписки по рахунку, на користь ФОП Дутка Ігоря Ярославовича за товар згідно договору №01 від 20.01.2023 та рахунку на оплату №1 від 24.01.2023, а саме закупівлю пастеризатора на суму 250 000,00 грн.
Як зазначає позивач, що моніторингом встановлено, що умови договору мікрогранту, згідно даних довідника ПОУ (ЄДРС) в частині виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, а саме створення отримувачем протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту та працевлаштування на них осіб не виконано. 
19.04.2024 заступником начальника відділу рекрутингу та взаємодії з роботодавцями Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості здійснено виїзний огляд до місця провадження господарської діяльності ФГ "Т.С. ФРУТ" за адресою - вул. Будного, 1 м. Тернопіль. 
Відповідно до Звіту про результати моніторингу та контролю за виконанням умов договору мікрогранту/гранту від 19 квітня 2024 року встановлено наступне: в частині виконання обов`язкової умови, а саме створення отримувачем ФГ "Т.С. ФРУТ" протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту/гранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту/гранту та працевлаштування на них осіб – не виконано. Також, роботодавцем не надані документи, які би підтверджували факт працевлаштування осіб. В центр зайнятості звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) – не подавалась".
У поясненнях щодо виявленого порушення голова ФГ "Т.С. ФРУТ" Ткач А.Б., зазначив, що документи відсутні у зв"язку зі зміною місця проведення господарської діяльності, а саме с. Соколів Теребовлянський район Тернопільська область.
30.05.2024 заступником начальника відділу рекрутингу та взаємодії з роботодавцями Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості повторно здійснено виїзд за зміненою адресою проведення господарської діяльності ФГ "Т.С. ФРУТ", а саме: с. Соколів Тернопільський район Тернопільська область. 
За результатами виїзду складено Звіт про результати моніторингу та контролю за виконанням умов договору мікрогранту/гранту від 30.05.2024, яким встановлено, що отримувачем ФГ "Т.С. ФРУТ" протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту/гранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту/гранту та працевлаштування на них осіб – не виконано. Також роботодавцем не надані документи, які би підтверджували факт працевлаштування осіб. У поясненнях голова ФГ "Т.С. ФРУТ" Ткач А.Б., зазначив що у зв`язку з відсутністю бухгалтера, робота не проводилася в повному обсязі тому відсутні бухгалтерські документи.
В Порядку інформаційної взаємодії між Державним центром зайнятості, Пенсійним фондом України, ДПС за даними Довідника ПОУ (ЄДРС) Єдиного державного реєстру страхувальників підприємств, організацій, установ Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості (ЄІАС) від 19.04.2024 відсутні відомості про найманих працівників, тобто у вищезазначений період ФГ "Т.С. ФРУТ" не працевлаштувало двох працівників на виконання обов`язкової умови Договору. 
Відповідно до Витягу з Реєстру вакансій, Довідника (ПОУ) підприємств, організацій, установ (ФЗДССУВБ) Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості (ЄІАС) від 19.04.2024 відсутня інформація щодо працевлаштування двох працівників на новостворені робочі місця.
Таким чином, відповідач зобов"язався у період з 31.12.2022 по 30.06.2023 (шестимісячний строк з моменту зарахування коштів мікрогранту на рахунок отримувача уповноваженому банку) створити 2 робочих місця та працевлаштувати на них працівників відповідно до умов Договору та Порядку. 
Однак, відповідачем вимог Договору про надання мікрогранту та Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу не виконав.
11.06.2024 Тернопільським обласним центром зайнятості прийнято рішення/наказ за № 335 "Д" "Про повернення коштів ФГ "Т.С.Фрут"", керуючись п. 20 Порядку, у зв`язку невиконанням обов"язкової умови договору мікрогранту, а саме, не створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного п.4 Порядку та не працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного троку реалізації проєкту, прийнято повернути витрачені кошти в сумі 250 000,00 грн.
Відповідачем у добровільному порядку повернуто кошти на загальну суму 108 000, 00 грн, що підтверджується квитанціями №480 від 24.09.2024 на суму 43 000,00 грн, від 25.09.2024 на суму 55 000,00 грн, №820/480 від 09.04.2025 на суму 5 000,00 грн та №207/940 від 21.05.2025 на суму 5 000,00 грн.
Не повернутими залишаються кошти мікрогранту у сумі 142 000,00 грн.
З метою досудового врегулювання спору, 02.05.2024, 12.06.2024 та 06.03.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогами відповідно №07-2/1059, №10/1386 та №11-2/676 повернути кошти мікрогранту на спеціальний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
У зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 142 000,00 грн (на момент звернення з даним позовом до суду).
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.
Суд врахував, що з 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України, згідно ст. 17 Закону України № 4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб, але на час звернення позивача з позовом 10 серпня 2025 році, був чинний.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 916/1906/18, від 17.03.2020 у справі № 911/1102/19, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу країни).
У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Договір виконує функцію безпосередньої правостворюючої підстави виникнення зобов`язання. Це означає, що права та обов`язки сторін, які становлять зміст зобов`язання, виникають із самого договору і не потребують інших факторів.
У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 Цивільного кодексу України.
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Тернопільський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Закону України "Про зайнятість населення ".
Спірні правовідносини між сторонами врегульовані Законом України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" та Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" метою державної політики у сфері розвитку малого і середнього підприємництва в Україні є: 1) створення сприятливих умов для розвитку малого і середнього підприємництва; 2) забезпечення розвитку суб`єктів малого і середнього підприємництва з метою формування конкурентного середовища та підвищення рівня їх конкурентоспроможності; 3) стимулювання інвестиційної та інноваційної активності суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) сприяння провадженню суб`єктами малого і середнього підприємництва діяльності щодо просування вироблених ними товарів (робіт, послуг), результатів інтелектуальної діяльності на внутрішній і зовнішній ринки; 5) забезпечення зайнятості населення шляхом підтримки підприємницької ініціативи громадян.
Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка суб`єктів малого і середнього підприємництва та об`єктів інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва включає фінансову, інформаційну, консультаційну підтримку, у тому числі підтримку у сфері інновацій, науки і промислового виробництва, підтримку суб`єктів малого і середнього підприємництва, що провадять експортну діяльність, підтримку у сфері підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації управлінських кадрів та кадрів ведення бізнесу.
Частинами 1 – 3 статті 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва. Основними видами фінансової державної підтримки є: 1) часткова компенсація відсоткових ставок за кредитами, що надаються на реалізацію проектів суб`єктів малого і середнього підприємництва; 2) часткова компенсація лізингових, факторингових платежів та платежів за користування гарантіями; 3) надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) надання кредитів, у тому числі мікрокредитів, для започаткування і ведення власної справи; 5) надання позик на придбання і впровадження нових технологій; 6) компенсація видатків на розвиток кооперації між суб`єктами малого і середнього підприємництва та великими підприємствами; 7) фінансова підтримка впровадження енергозберігаючих та екологічно чистих технологій; 8) інші види не забороненої законодавством фінансової державної підтримки.
Згідно зі статями 12 і 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 21.06.2022 № 738 "Деякі питання надання грантів бізнесу", якою затверджено Порядок надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу.
Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу визначено процедуру надання суб`єктам господарювання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, напрями витрат, на покриття яких використовується мікрогрант, розмір мікрогрантів, джерела фінансування, а також умови повернення отримувачем коштів.
Метою надання безповоротної державної допомоги у формі мікрогрантів є сприяння зайнятості населення, створення або розвиток власного бізнесу (п.1 Порядку).
Головним розпорядником бюджетних коштів є Мінекономіки. Розпорядником коштів Фонду є Державний центр зайнятості (п. 2 Порядку).
Пунктом 8 Порядку зазначено, що заяву на отримання мікрогранту подають зокрема юридичні особи, кінцевими бенефіціарними власниками яких є громадяни України.
Під час формування заяви засобами Порталу Дія відомості отримуються/підтверджуються з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (п.14 Порядку).
Як слідує з матеріалів справи, 27.09.2022 через Єдиний державний вебпортал електронних послуг "Дія" керівник Ткач Андрій Богданович Фермерського господарства "Т.С.Фрут" звернувся з заявою № 488OJC на отримання гранту на власну справу на умовах Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738.
Відповідно до заяви на отримання гранту на власну справу та умов бізнес-плану Фермерське господарство "Т.С.Фрут" (відповідач) планував використовувати кошти гранту в сумі 250 000,00 грн на придбання обладнання для виробництва соків та крафтових джемів, зокрема на закупівлю пастеризатора voran PA 180 E – 1 шт. на суму 250 000,00 грн.
Пунктом 17 Порядку визначено, що рішення про надання мікрогранту приймається Державним центром зайнятості протягом 15 робочих днів з дня кінцевого строку подання заяв на основі інформації уповноваженого банку, яка включає результати перевірки ділової репутації отримувача та відомостей, зазначених у заяві, а також оцінку співбесіди з отримувачем, проведеної регіональними центрами зайнятості, та документальне підтвердження отримувачем відсутності даних щодо наявності судових справ, відкритих виконавчих проваджень, арешту/конфіскації майна (активів) у разі отримання таких даних з автоматизованих систем та відсутності податкового боргу. Порядок обміну та передачі документів між уповноваженим банком та Державним центром зайнятості визначається договором про взаємодію.
Наказом Державного центру зайнятості №116 від 28.10.2022 "Про надання мігрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу", відповідно до Порядку надання мікрогрантів на створення власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2025 №738 "Деякі питання надання грантів бізнесу" (із змінами), за результатом розгляду інформації уповноваженого банку, яка включає оцінку бізнес-планів та результати перевірок ділової репутації отримувачів, а також оцінку співбесід з отримувачами, проведених регіональними центрами зайнятості та протоколу комісії Державного центру зайнятості із питань надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу від 28.10.2022 №11, вирішено надати мікрогранти на створення або розвиток власного бізнесу, які набрали найбільшу сукупну кількість балів, у межах наявної граничної суми мікрогрантів, визначеної Мінекономіки, у період з 19.09.2022 по 02.10.2022 на суму 250 000,00 грн, згідно з додатком 6.
У додатку 6 до наказу Державного центру зайнятості №116 від 28.10.2022 наведено список заявників, які отримали позитивне рішення комісії ДЦЗ та набрали найбільшу сукупну кількість балів у межах наявної граничної суми мікрогрантів, визначеної Мінекономіки, у період з 19.09.2022 по 02.10.2022, в тому числі під порядковим номером 5, підсумковий скоринговий бал 202, із сумою виплати гранту 250 000,00 грн.
Пунктом 20 Порядку вказано, що для отримання мікрогранту отримувач укладає договір мікрогранту у відділенні уповноваженого банку шляхом підписання заяви про приєднання.
Наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969 затверджено форму договору про надання мікрогранту, який є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання Уповноваженому банку заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором, який укладається між Державним центром зайнятості та суб`єктом господарювання щодо якого прийнято рішення про надання мікрогранту.
Згідно із статтею 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
03.11.2022 Фермерське господарство "Т.С.Фрут" подало до АТ "Державний ощадний банк України" (Філія Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк") заяву про приєднання до Договору про надання мікрогранту, згідно з якою приєднався до умов Договору про надання мікрогранту, оприлюдненого на офіційному сайті ДЦЗ в мережі Інтернет, вільний доступ до якого здійснювався за адресою: www.dcz.gov.ua. 
Згідно поданої заяви сума мікрогранту становить 250 000,00 грн, а також відповідач взяв на себе обов`язок створити 2 робочих місця протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок.
Отже, між Фермерським господарством "Т.С.Фрут" та Державним центром зайнятості укладений Договір про надання мікрогранту, шляхом підписання заяви про приєднання до Договору про надання мікрогранту.
Пунктом 20 Порядку вказано, що у договорі мікрогранту обов`язково зазначаються обрані з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, напрями витрат, на покриття яких використовується мікрогрант, а також умови, невиконання або неналежне виконання яких є підставою для повернення отримувачем отриманих коштів. Умови укладеного договору мікрогранту є незмінними в частині виконання обов`язкових вимог, які діяли на момент укладення договору, крім випадків, визначених цим Порядком.
Мікрогранти надаються для покриття таких напрямів витрат, зокрема необхідних для провадження господарської діяльності, які не підлягають відчуженню до виконання умов договору про надання мікрогранту на створення або розвиток власного бізнесу (п.5 Порядку).
Розділом ІІ Договору про надання мікрогранту (в редакції, затвердженій наказом Міністерства економіки України 06.07.2022 №1969, чинній на час подання заяви) визначено, що на виконання цього договору на підставі рішення ДЦЗ про надання гранту, прийнятого до його укладання отримувачу відповідно до Порядку та договорів про взаємодію надається грант у розмірі та порядку визначених умовами цього договору.
Розмір гранту, який надається отримувачу відповідно до цього договору обумовлений бізнес-планом, визначається відповідно до прийнятого ДЦЗ рішення про надання гранту та зазначається у Заяві про приєднання. При цьому загальна вартість реалізації бізнес-плану може перевищувати суму гранту та передбачати також фінансування за рахунок власних коштів отримувача. Грант надається у безготівковій формі у національній валюті України шляхом зарахування коштів на рахунок отримувача через Уповноважений банк у строки та порядку, визначені договорами про взаємодію та Порядком. Уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору та передбачені бізнес-планом (розділ ІІІ Договору).
Як визначено розділом ІV Договору використання коштів гранту здійснюється за цільовим призначенням, яке обумовлене умовами його надання, визначається бізнес-планом та повинно відповідати цілям, визначеним у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору. Отримувач використовує кошти гранту за цільовим призначенням, визначеним пунктом 5 Порядку, протягом шести місяців із дня зарахування коштів на рахунок отримувача в Уповноваженому банку. Отримувач реалізує бізнес-план протягом строку, визначеного в ньому. Для використання коштів гранту та оплати ними витрат отримувача, що відповідають цільовому призначенню гранту, визначеному у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору та передбаченому бізнес-планом, отримувач подає до Уповноваженого банку рахунок-фактуру (рахунок, квитанцію, накладну тощо) або договір, укладений між отримувачем і постачальником (продавцем) обладнання, сировини та матеріалів тощо. На підставі документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, Уповноважений банк забезпечує проведення операції з оплати витрат, які відповідають цільовому призначенню гранту та бізнес-плану.
Обов`язковою умовою договору гранту є створення протягом шести місяців із дня зарахування коштів на рахунок отримувача робочих місць у значенні, наведеному в абзаці шостому пункту 19 Порядку, залежно від розміру гранту, визначеного пунктом 4 Порядку, та працевлаштування на них осіб на повну тривалість робочого дня із установленням заробітної плати таким особам у розмірі, не меншому, ніж установлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати, на строк не менш як 72 місяці протягом 84-місячного періоду (розділ V Договору).
Аналогічне положення містить пункт 20 Порядку, а саме обов`язковою умовою договору мікрогранту, крім надання мікрогранту отримувачам, визначеним абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту.
Так, 30.12.2022 кошти в сумі 250 000,00 грн зараховані на банківський рахунок відповідача, відкритий у АТ "Ощадбанк", що підтверджується випискою філії Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк".
АТ "Ощадбанк" забезпечив оплату витрат відповідача на цілі, визначені у бізнес плані та відповідно до виписки по рахунку, на користь ФОП Дутка Ігоря Ярославовича за товар згідно договору №01 від 20.01.2023 та рахунку на оплату №1 від 24.01.2023, а саме закупівлю пастеризатора на суму 250 000,00 грн.
Пунктом 2 Розділу ІV Договору отримувач зобов`язався зокрема, використати кошти гранту для реалізації бізнес-плану на умовах, визначених Порядком та цим договором та виконати обов`язкову умову.
Отже, відповідач зобов"язався у період з 31.12.2022 по 30.06.2023 (шестимісячний строк з моменту зарахування коштів мікрогранту на рахунок отримувача уповноваженому банку) створити 2 робочих місця та працевлаштувати на них працівників відповідно до умов Договору та Порядку. 
Пунктами 3, 4 Розділу ІV Договору визначено, що ДЦЗ зобов`язується вжити заходів необхідних для надання коштів гранту у відповідності до умов цього договору та Порядку.
ДЦЗ має право через центри зайнятості, а також із залученням відповідних центральних та/або місцевих органів виконавчої влади (у разі необхідності), здійснювати моніторинг та контроль за виконанням умов договору, зокрема, шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, не рідше одного разу на шість місяців протягом семи років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача; вимагати від отримувача необхідну інформацію та документи, зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створених робочих місць тощо; вимагати повернення коштів гранту та розірвати цей договір у випадках, передбачених його умовами та Порядком.
Аналогічне положення містить пункт 21 Порядку, а саме Державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.
Моніторингом встановлено, що умови договору мікрогранту, згідно даних довідника ПОУ (ЄДРС) в частині виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, а саме створення отримувачем протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту та працевлаштування на них осіб не виконано. 
19.04.2024 заступником начальника відділу рекрутингу та взаємодії з роботодавцями Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості здійснено виїзний огляд до місця провадження господарської діяльності ФГ "Т.С. ФРУТ" за адресою - вул. Будного, 1 м. Тернопіль. 
Відповідно до Звіту про результати моніторингу та контролю за виконанням умов договору мікрогранту/гранту від 19 квітня 2024 року встановлено наступне: в частині виконання обов`язкової умови, а саме створення отримувачем ФГ "Т.С. ФРУТ" протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту/гранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту/гранту та працевлаштування на них осіб – не виконано. Також, роботодавцем не надані документи, які би підтверджували факт працевлаштування осіб. В центр зайнятості звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) – не подавалась".
У поясненнях щодо виявленого порушення голова ФГ "Т.С. ФРУТ" Ткач А.Б., зазначив, що документи відсутні у зв"язку зі зміною місця проведення господарської діяльності, а саме с. Соколів Теребовлянський район Тернопільська область.
30.05.2024 заступником начальника відділу рекрутингу та взаємодії з роботодавцями Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості повторно здійснено виїзд за зміненою адресою проведення господарської діяльності ФГ "Т.С. ФРУТ", а саме: с. Соколів Тернопільський район Тернопільська область. 
За результатами виїзду складено Звіт про результати моніторингу та контролю за виконанням умов договору мікрогранту/гранту від 30.05.2024, яким встановлено, що отримувачем ФГ "Т.С. ФРУТ" протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту/гранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту/гранту та працевлаштування на них осіб – не виконано. Також роботодавцем не надані документи, які би підтверджували факт працевлаштування осіб. 
В Порядку інформаційної взаємодії між Державним центром зайнятості, Пенсійним фондом України, ДПС за даними Довідника ПОУ (ЄДРС) Єдиного державного реєстру страхувальників підприємств, організацій, установ Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості (ЄІАС) від 19.04.2024 відсутні відомості про найманих працівників, тобто у вищезазначений період ФГ "Т.С. ФРУТ" не працевлаштувало двох працівників на виконання обов`язкової умови Договору. 
Відповідно до Витягу з Реєстру вакансій, Довідника (ПОУ) підприємств, організацій, установ (ФЗДССУВБ) Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості (ЄІАС) від 19.04.2024 відсутня інформація щодо працевлаштування двох працівників на новостворені робочі місця.
Розділом VІІ Договору встановлено, що сторони відповідають за своїми зобов`язаннями в межах, визначених чинним законодавством України (п.1).
У разі невиконання отримувачем обов`язкової умови договору гранту щодо створення робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та не працевлаштування на них осіб відповідно до умов Порядку отримувач повертає суму гранту протягом одного місяця після закінчення такого строку у повному обсязі на рахунок, з якого здійснювалося перерахування гранту. У разі невиконання обов`язкової умови договору щодо працевлаштування осіб на створені згідно з умовами Порядку та договору робочі місця на строк не менше як 72 місяці протягом 84-місячного періоду, отримувач зобов`язаний повернути різницю між сумою отриманого гранту та фактично сплаченими податками і зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах Порядку (п.6).
Так, пунктом 20 Порядку визначено, у разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту, зокрема нестворення отримувачем робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та не працевлаштування на них осіб згідно з умовами цього Порядку, сума мікрогранту протягом одного місяця після закінчення такого шестимісячного періоду повертається отримувачем у повному обсязі уповноваженому банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.
11.06.2024 Тернопільським обласним центром зайнятості прийнято рішення/наказ за № 335 "Д" "Про повернення коштів ФГ "Т.С.Фрут"", керуючись п. 20 Порядку, у зв`язку невиконанням обов"язкової умови договору мікрогранту, а саме, не створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного п.4 Порядку та не працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного троку реалізації проєкту, прийнято повернути витрачені кошти в сумі 250 000,00 грн.
У разі несвоєчасного та/або неповного виконання пункту 20 цього Порядку і цього пункту сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку (пункт 21 Порядку).
Пунктом 8 Розділу VІІ Договору вказано, що у разі несвоєчасного та/або не в повному обсязі виконання пунктів 19 і 20 Порядку сума гранту, який отримувач зобов`язаний повернути за рішенням центру зайнятості, вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється ДЦЗ та/або регіональним центром зайнятості в судовому порядку.
Матеріали справи містять докази отримання відповідачем суми мікрогранту, при цьому відсутні належні та допустимі докази вжиття достатніх заходів до виконання обов`язкової умови договору щодо працевлаштування двох осіб протягом шести місяців із дня зарахування коштів на його рахунок.
Таким чином, відповідачем порушено зобов`язання щодо виконання вимог Порядку № 738 та Договору про надання мікрогранту.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
Відповідачем у добровільному порядку повернуто кошти на загальну суму 108 000, 00 грн, що підтверджується квитанціями №480 від 24.09.2024 на суму 43 000,00 грн, від 25.09.2024 на суму 55 000,00 грн, №820/480 від 09.04.2025 на суму 5 000,00 грн та №207/940 від 21.05.2025 на суму 5 000,00 грн (містяться в матеріалах справи).
Не повернутими залишаються кошти мікрогранту у сумі 142 000,00 грн.
З метою досудового врегулювання спору, 02.05.2024, 12.06.2024 та 06.03.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогами відповідно №07-2/1059, №10/1386 та №11-2/676 повернути кошти мікрогранту у сумі 250 000,00 грн на спеціальний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Згідно до п. 21 Порядку неповернуті отримувачем кошти стягуються з нього відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, на підставі пунктів 20 та 21 Порядку кошти мікрогранту у розмірі 142 000,00 грн підлягають примусовому стягненню з відповідача на рахунок уповноваженого банку АТ "Ощадбанк".
Відповідачем позов не оспорений, доказів повернення коштів не надано.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення коштів мікрогранту у розмірі 142 000,00 грн є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. 
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Висновок суду.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.
Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".
При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. 
Отже, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача 142 000,00 грн коштів мікрогранту.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Щодо судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до частини 2статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 2 422,40 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.
В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн покладається на відповідача.

11.11.2025 при проголошенні скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частини) судом зазначено зокрема в пункті 2 сума судового збору - 2 444,40 грн замість – "2 422,40 грн".
А також, зазначено, що примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України, замість:
"Примірник рішення надіслати:
- до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України: позивачу;
- рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення: відповідачу – Фермерському господарству "Т.С.Фрут", вул. Руська, 23/121, м. Тернопіль".
Частиною 7 статті 233 ГПК України передбачено, що виправлення в судових рішеннях повинні бути застережені перед підписом судді.
Зважаючи на наведене, суд робить застереження про виправлення в цій частині рішення до його підписання суддею.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2 422,40 грн покласти на відповідача.
3. Стягнути з Фермерського господарства "Т.С. ФРУТ", код ЄДРПОУ 41477585, вул. Руська, 23, м. Тернопіль кошти мікрогранту в сумі 142 000,00 грн на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк", код 00032129. 
4. Стягнути з Фермерського господарства "Т.С. ФРУТ", код ЄДРПОУ 41477585, вул. Руська, 23, м. Тернопіль на користь Тернопільського обласного центру зайнятості, вул. Текстильна, 1Б, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 05392691, рахунок UA 288201720355409301700706448, ДКСУ України, м. Київ - 2 422,40 грн судового збору.
5. Видати накази стягувачеві після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Примірник рішення надіслати:
- до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України: позивачу;
- рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення: відповідачу – Фермерському господарству "Т.С.Фрут", вул. Руська, 23/121, м. Тернопіль.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "15" січня 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець