П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/3817/25	

Категорія: 111030000	Головуючий у суді І інстанції: Бойко О. Я. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І. 	
при секретарі Вишневській А. В.
за участю сторін:
представника апелянта – Омельянченко К. О.;
представника позивача – Бочевара М. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі за позовом адвоката Лужанова Сергія Валерійовича, який діє в інтересах Селянського (фермерського) господарства «Кіосе Іван Георгійович», до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

в с т а н о в и В:

У лютому 2025 року адвокат Лужанов С. В., діючи в інтересах Селянського (фермерського) господарства «Кіосе Іван Георгійович» (далі – СФГ «Кіосе Іван Георгійович»), звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – ГУ ДПС в Одеській області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.10.2024 № 46531/15-32-07-06 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій на суму 1 099 499,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги адвокат пояснив, що у вересні 2024 року ГУ ДПС в Одеській області на підприємстві була проведена фактична перевірка господарської одиниці (каса підприємства) за адресою місця знаходження з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні.
За результатом проведеної перевірки, 26.09.2024 посадовими особами контролюючого органу складено акт (довідка) фактичної перевірки, відповідно до якого зазначено:
«В ході перевірки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2000 №1336 затверджено перелік окремих умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та надання послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО та/або ПРРО з використанням РК та КОРО. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 13.08.2000 № 1336 роздрібна торгівля та громадське харчування на території села, що здійснюється сільськогосподарськими товаровиробниками, які використовуються продукцію власного виробництва, може відображатися в книзі обліку розрахункових операцій згідно використаних розрахункових книжок не перевищуючи граничного розміру річного обсягу – 250 тисяч гривень на один структурний (відокремлений) підрозділ (пункт продажу товарів). СФГ «Кіосе І.Г.» згідно реєстру використаних розрахункових квитанцій (додаток до акту) за період 31.10.2023 – 27.12.2023 реалізовано продукції власного виробництва на суму – 984 851,02 гривень та встановлено перевищення граничного розміру річного обсягу на загальну суму 734 851,02 гривень, а саме на суму 5551,00 гривень (перший випадок) та на суму 729 299,99 гривень (другий випадок)».
Згідно висновку акту перевірки з боку підприємства встановлено порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
На підставі вищевказаного акту перевірки, 25.10.2024 ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 46531/15- 32-07-06, відповідно до якого до СФГ «Кіосе Іван Георгійович» було застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій на суму 1 099 499,50 грн.
Адвокат вважає указане податкове повідомлення-рішення протиправним, з таких підстав.
Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.
Таким чином, адвокат зосереджує увагу на тому, що реєстратори розрахункових операцій можна не застосовувати при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва підприємствам усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.
СФГ «Кіосе Іван Георгійович» не є підприємством торгівлі або громадського харчування, є фермерських господарством, платником єдиного податку 4 групи.
Так, згідно Статуту СФГ «Кіосе Іван Георгійович», останнє є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, що засноване на підставі приватної власності громадян та його членів.
При цьому, основним видом діяльності СФГ «Кіосе Іван Георгійович», як станом на жовтень-грудень 2023 року, так і станом на момент перевірки у вересні 2024 року, є саме вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), що вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.11.2023 року (станом на час виявлення порушень) та від 28.10.2024 (станом на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення).
СФГ «Кіосе Іван Георгійович» орендує низку сільськогосподарських земельних ділянок, які обробляє та вирощує на них власну продукцію та останню в подальшому, реалізує мешканцям своєї територіальної громади за готівку, при цьому, використовуючи книгу обліку розрахункових операцій, складаючи відомості видаткових касових документів та журнали-ордери, а також відомості на отримання готівки та відповідні видаткові накладні.
При цьому, оскільки вирощування позивачем сільськогосподарської продукції має сезонний характер, відповідні операції щодо реалізації власної продукції відбуваються один раз на рік та в короткий проміжок часу після збирання врожаю.
За наведених обставин, адвокат підсумовує, що СФГ «Кіосе Іван Георгійович», враховуючи характер його діяльності, має право не використовувати у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій, та відповідно на нього не розповсюджується граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), у разі перевищення якого застосування реєстраторів розрахункових операцій та/ або програмних реєстраторів розрахункових операцій є обов`язковим (в даному випадку річного обсягу 250 000,00 гривень на один структурний підрозділ), що встановлений абзацом 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336 «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Поряд з цим, адвокат також посилається на те, що застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій у розмірі 150 відсотків вартості товарів проданих з порушеннями, встановлених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме як за наступне порушення, є абсолютно безпідставним та розрахунок фінансових санкцій є невірним.
Адвокат пояснює, що СФГ «Кіосе Іван Георгійович» не має жодних відокремлених підрозділів та якихось точок продажу, продукція, що реалізовувалась є однією й тією самою, а саме ячмінь.
Більш того, перевірка діяльності господарської одиниці (каса підприємства) за адресою місця знаходження позивача відбувалася один раз в період з 19.09.2024 по 26.09.2024, тобто жодних ознак начебто вчинення порушення у різний період або ознак повторності не було.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року позов задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 25.10.2024 № 46531/15-32-07-06.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник ГУ ДПС в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Мотиви апеляційної скарги полягають у наступному.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336 «Про забезпечення статті 10 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», затверджено перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО/ПРРО з використанням розрахункових книг (РК) та книг обліку розрахункових операцій (КОРО).
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 в поєднанні з пунктом 4 цієї Постанови №1336, роздрібна торгівля та громадське харчування на території села, селища, що здійснюється сільськогосподарськими товаровиробниками, які використовують продукцію власного виробництва, може відображатись в книзі обліку розрахункових операцій згідно використаних розрахункових книг не перевищуючи граничного розміру річного обсягу – 250 000 грн на один структурний (відокремлений) підрозділ (пункт) продажу товарів (надання послуг).
Позивач, згідно реєстру використаних розрахункових квитанцій (додаток до акту), за період з 31.10.2023 по 27.12.2023 реалізовано продукцію власного виробництва на суму – 984 851 грн.
Отже, установлено перевищення граничного розміру річного обсягу на загальну суму – 734 851 грн, а саме на суму 5551 грн (перший випадок) та на суму 729 299,99 грн (наступні випадки).
Тобто, на думку скаржника, СФГ «Кіосе Іван Георгійович» допущено порушення відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Також скаржник в апеляційній скарзі наводить доводи про наявність у діях позивача повторності порушення, з посиланням на усталену практику Верховного Суду.
Скаржник указує, що кожен встановлений контролюючим органом факт не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є окремим правопорушенням.
На думку скаржника, розмір фінансових санкцій у даному випадку визначається з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

СФГ «Кіосе Іван Георгійович», скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, указує про її необґрунтованість та безпідставність. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що видами діяльності позивача є: основний: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; інші: 01.50 Змішане сільське господарство, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.10 Складське господарство, 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання.
СФГ «Кіосе Іван Георгійович» виробляє власну продукцію згідно із КВЕД 01.11: Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
На підтвердження наявності у позивача посівних площ та основних засобів для ведення власного сільськогосподарського товаровиробництва позивачем надано податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи, разом із розрахунковою частиною декларації для юридичних осіб, яка містить відомості про землі сільськогосподарського призначення (сільськогосподарські угіддя, у тому числі для сільськогосподарських товаровиробників, які спеціалізуються на виробництві (вирощуванні) та переробці продукції рослинництва на закритому ґрунт; та відомостям про наявність земельних ділянок.

У період з 31.10.2023 по 27.12.2023 позивач здійснював торгівлю продукції, а саме: ячмінь, на території села фізичним особам на підтвердження чого останнім надано: видаткові накладні від 13 грудня 2023 р. №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, від 14 грудня 2023 р. №№ 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, від 15 грудня 2023 р. №№ 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, від 18 грудня 2023 р. №№ 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, від 19 грудня 2023 р. №№ 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, від 20 грудня 2023 р. №№ 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, від 21 грудня 2023 р. №№ 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, від 22 грудня 2023 р. №№ 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 88/1, від 25 грудня 2023 р. №№ 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, від 26 грудня 2023 р. №№ 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, від 27 грудня 2023 р. №№ 113. 
Операції з продажу сільськогосподарської продукції відображені в Книзі обліку розрахункових операцій на господарську одиницю № 7000731079г/1 за указаний період.
Наказом ГУ ДПС в Одеській області від 17.09.2024 № 9274-п «Про проведення фактичної перевірки СФГ «Кіосе Іван Георгійович» на підставі пп.19-1.1.4, пп.19-1.8 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами), у зв`язку з отриманням податкової інформації щодо суб`єктів господарювання, які ймовірно перевищили граничний обсяг розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), наказано, зокрема, провести фактичну перевірку позивача з 17 вересня 2024 року тривалістю 10 діб.
Перевірку провести за період діяльності з 02.08.2023 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
26.09.2024 за результатами перевірки відповідач склав акт (довідку) фактичної перевірки.
Відповідно до додаткової інформації про факти, встановлені в ході перевірки, відповідачем зазначено, що згідно постанови КМУ від 23.08.2000 р. № 1336 (з змінами та доповненням) «Про забезпечення статті 10 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», затверджено перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО та/або ПРРО з використанням РК та КОРО.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 1336, роздрібна торгівля та громадське харчування на території села, селища, що здійснюється сільськогосподарськими товаровиробниками, які використовують продукцію власного виробництва, може відображатись в книзі обліку розрахункових операцій згідно використаних розрахункових книжок не перевищуючи граничного розміру річного обсягу – 250 000 грн. на один структурний (відокремлений) підрозділ (пункт продажу товарів (надання послуг).
СФГ «Кіосе Іван Георгійович», згідно реєстру використаних розрахункових квитанцій (додаток до акту), за період з 31.10.2023 – 27.12.2023 реалізовано продукцію власного виробництва на суму – 984 851 грн. Встановлено перевищення граничного розміру річного обсягу на загальну суму – 734 851 грн., а саме на суму 5551 грн (перший випадок) та на суму 729 299,99 грн (другий випадок).
Згідно з висновками акту відповідач зазначає про порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг».
Актом № 6123/15-32-07-06-15 від 26 вересня 2024 року відповідач засвідчив факт відмови від отримання примірника акта (довідки) перевірки або неможливості його вручення та підписання.
25.10.2024, на підставі указаних висновків акту фактичної перевірки, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 46531/15-32-07-06 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства норм регулювання готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сумі 1 099 499,50 грн за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із положень частини 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг», яка передбачає, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються: при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.
Ураховуючи, що СФГ «Кіосе Іван Георгійович» реалізовував продукцію власного виробництва в його діях відсутні порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», визначених актом перевірки, на підставі висновків якого контролюючий орган прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій визначаються Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон № 265/95-ВР).
Розрахунковою операцією у розумінні статті 2 Закону № 265/95-ВР є приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.
Пунктом 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані: надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги;
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються: при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.
Згідно із приписами статті 10 Закону України №265/95-ВР перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій є обов`язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної політики, формування та реалізацію державної фінансової політики. Розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених статтею 9 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2000 року № 1336 «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Постанова №1336) затверджено перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій (далі – перелік), що додається.
Пунктом 2 Постанови №1336 установлено, що граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), у разі перевищення якого застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій є обов`язковим, для форм та умов проведення діяльності, визначених у пунктах 4 і 7 переліку – 250 тис. гривень на один структурний (відокремлений) підрозділ (пункт продажу товарів (надання послуг).
Відповідно до пункту 4 переліку, затвердженого Постановою №1336 роздрібна торгівля та громадське харчування на території села, селища, що здійснюється підприємствами споживчої кооперації, а також сільськогосподарськими товаровиробниками, які використовують продукцію власного виробництва.
Стаття 17 Закону № 265/95-ВР передбачає, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за кожне наступне порушення.

Аналіз викладених норм законодавства дає колегії суддів підстави дійти висновку, що реєстратори розрахункових операцій не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва підприємствами усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.

Разом з цим, відповідно до п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Як свідчать обставини справи, СФГ «Кіосе Іван Георгійович» є фермерським господарством, платником єдиного податку 4 групи.
Основним видом діяльності СФГ «Кіосе Іван Георгійович» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).
Позивач орендує низку сільськогосподарських земельних ділянок, які обробляє та вирощує на них власну продукцію та останню в подальшому, реалізує мешканцям своєї територіальної громади за готівку, при цьому, використовуючи книгу обліку розрахункових операцій, складаючи відомості видаткових касових документів та журнали-ордери, а також відомості на отримання готівки та відповідні видаткові накладні.
При цьому, оскільки вирощування позивачем сільськогосподарської продукції має сезонний характер, відповідні операції щодо реалізації власної продукції відбуваються один раз на рік та в короткий проміжок часу після збирання врожаю.
До того ж, з акту (довідки) фактичної перевірки від 26.09.2024 та додатку до нього вбачається, що відповідачем визнається факт реалізації позивачем продукції власного виробництва, а саме: ячмінь фур., ячмінь.
За наведених обставин, СФГ «Кіосе Іван Георгійович», враховуючи характер своєї діяльності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону № 265/95-ВР, не використовує реєстратори розрахункових операцій, та відповідно на позивача не розповсюджується граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), у разі перевищення якого застосування реєстраторів розрахункових операцій та/ або програмних реєстраторів розрахункових операцій є обов`язковим (в даному випадку річного обсягу 250 000,00 гривень на один структурний підрозділ).

З приводу посилання скаржника в апеляційній скарзі на абзац 1 пункту 2 Постанови №1336 колегія суддів указує таке.
Відповідно до частин 1-3 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд апеляційної інстанції, у межах даної справи, застосовує вимоги ч. 1 ст. 9 Закону № 265/95-ВР, яка передбачає, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва.
За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях СФГ «Кіосе Іван Георгійович» порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, визначених актом перевірки, на підставі висновків якого ГУ ДПС в Одеській області прийняло оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.10.2024 № 46531/15-32-07-06.

Колегія суддів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, немає.
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі за позовом адвоката Лужанова Сергія Валерійовича, який діє в інтересах Селянського (фермерського) господарства «Кіосе Іван Георгійович», до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 24.12.2025.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький