ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 січня 2026 року
м. Харків

справа № 635/2276/25
провадження № 22-ц/818/625//26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мух Катерини Борисівни на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Назаренко О.В.,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 - 262 500,00 грн. також просить стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 липня 2025 рокупозов задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 142176 грн 95 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1421 грн 70 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мух Катерина Борисівна просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв докази відповідача про те, що витрачені ним кошти були здійсненні в інтересах сім`ї. Зазначає, що вона з дітьми з квітня 2022 року перебуває у Республіці Польща, а отже не мешкає разом із відповідачем та не веде спільний побут. Зазначає, що відповідач не ніс будь-яких затрат на утримання дітей чи дружини. Вважає, що придбання відповідачем пральної машинки, оплата комунальних послуг, якими він сам користується не можна вважати витратами в інтересах сім`ї, оскільки сторони фактично не проживають з 2022 року. Більш того, усі витрати, здійснені відповідачем після ініціювання позивачем спору про розірвання шлюбу свідчить про відсутність сімейних відносин, а отже й спільних витрат. Відповідач надав суду квитанції про оплату ліків, при цьому з копії чеків неможливо встановити, що ці ліки було придбано саме відповідачем та на його. Вважає, що позиція суду першої інстанції про те, що витрати відповідача на його лікування відносяться до витрат в інтересах сім`ї ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки взагалі не бере до уваги те, що протягом 3-х років позивач також хворіла, несла витрати на своє лікування та лікування дітей.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль сторонами придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідачем після реалізації спільного майна, а саме транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , витрачено суму 240646,10 грн, яка підтверджена документально, на оплату лікування відповідача, оплату житлово-комунальних послуг житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , тобто витрати здійснені відповідачем в інтересах сім`ї та на її потреби. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 142176,95 грн., яка складається з наступного: 525000 грн. (вартість реалізації автомобіля) -240646,10 грн (сума витраченого відповідачем) = 284353,90 грн. Саме ця сума підлягає поділу між подружжям, а саме 284353,90/2=142176,95 грн.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано 27 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1585.
Від шлюбу сторони мають двох доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За час перебування у шлюбі, 13.05.2021 сторони придбали автомобіль марки TOYOTA CAMRY, VIN код НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .
Згідно відповіді №31/20/-163 від 16.01.2024, 13.05.2021 у ТСЦ №8044 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві по договору купівлі-продажу №4623/21/009328 від 13.05.2021 перереєстровано автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зі змісту відповіді №31/20/-162 від 16.01.2024, 10.06.2023 автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 перереєстровано на ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №6341/2023/3871131 від 10.06.2023.
Відповідно копії договору купівлі-продажу №6341/2023/3871131 транспортного засобу від 10.06.2023 за домовленістю сторін ціна транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 склала 525000 грн.
Як на підставу позовних вимог про розподіл майна подружжя, позивачка посилалася на те, за час перебування у шлюбі, 13.05.2021 вона з відповідачем придбали автомобіль марки TOYOTA CAMRY, VIN код НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем. Перебуваючи з дітьми у Республіці Польща, позивач дізналася, що її чоловік ОСОБА_2 , самостійно, без отримання її згоди, у червні 2023 року, тобто, коли вона перебувала закордоном і ніяк не могла надати таку згоду, продав вказаний автомобіль ОСОБА_5 . за 525 000 грн. Зазначає, що оскільки спірний автомобіль відчужено відповідачем під час перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, з нього підлягає стягненню на користь позивачки 1/2 частина вартості автомобіля без визнання договору купівлі-продажу недійним. За вказаних обставин вона звернулася до суду з даним позовом.
Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто ст.60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Стаття 71 СК України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Зазначені вимоги Сімейного кодексу України кореспондуються з ч.3 ст.368 ЦК України майно, за якою набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 жовтня 2012 року між сторонами зареєстровано шлюб, який наразі розірвано.
В період шлюбу сторонами 13.05.2021 року було придбано транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA CAMRY, VIN код НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .
Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно договору купівлі-продажу №6341/2023/3871131 транспортного засобу від 10.06.2023 відповідач продав зазначений автомобіль. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 склала 525000 грн.
Сторони не заперечують, що кошти отримані від продажу автомобіля, відповідач позивачці не надав.
Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилався на те, що кошти отримані від продажу автомобіля не були витрачені на особисті потреби чи розваги відповідача. У період важкого стану здоров`я, кошти були спрямовані на придбання необхідних ліків, обстеження та лікування. Решта суми, а саме 74000,00 грн. пішла на оплату комунальних послуг за обслуговування будинку, частка в якому належить на праві власності позивачу, але всі комунальні послуги сплачує лише відповідач. 04.07.2023 року відповідач придбав пральну машинку Вeko W4E5411XWW за ціною 8850,00 грн. Вважає ці витрати були вимушеними, обґрунтованими та спрямованими виключно на забезпечення елементарних умов виживання. Зазначає, що загальні сума, коштів витрачених лише на ліки становить – 201702,23 грн. Загальна сума коштів, витрачених лише тільки на ліки та на оплату комунально побутових потреб, які вдалось підтвердити квитанціями складає 284552,00грн. З урахуванням викладених обставин, вважає, що вказані витрати мали життєво необхідний характер та були здійснені в інтересах родини, зокрема з метою збереження здоров`я відповідача, можливості надалі виконувати обов`язки як члена сім`ї та здійснення оплати комунально –побутових потреб. Відповідач посилається на те, що зазначені кошти була витрачені в інтересах сім`ї.
Відповідачем надані копії квитанцій та чеків на придбання медикаментів, копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги та приймаючи як доказ чеки та квитанції надані відповідачем дійшов помилкового висновку, що витрати понесені відповідачем після продажу автомобіля, були здійснені в інтересах родини.
Сторони не заперечують, що починаючи з 2022 року позивач разом із дітьми виїхала до Республіки Польща, де проживають до теперішнього часу.
Надані чеки та квитанції на підтвердження витрачених відповідачем коштів не дають підстав для висновку, що зазначені витрати були здійсненні в інтересах сім`ї.
З матеріалів справи убачається, що витрати, здійсненні відповідачем, понесені ним після звернення позивачки до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення грошової компенсації вартості частини проданого автомобіля.
Відповідачем не надано доказів забезпечення родини після подання позивачем позовної заяви про розірвання шлюбу. 
З наданих суду копій квитанцій із аптек убачається факт придбання певних ліків у період з 2024-2025 рік. Проте доказів, що ці ліки придбав саме відповідач та що саме ці ліки йому призначались лікарем матеріали справи не містять.
Оплата за послуги інтернет зв`язку, яким користувався відповідач у 2024 році не є витратами в інтересах сім`ї.
Доводи про те, що ОСОБА_2 понесені значні витрати по утриманню майна, що належить подружжю, не є підставою для зменшення частки майна, що підлягає поділу між подружжям.
Проте відповідач не позбавлений права звернутись з відповідним позовом про розподіл понесених ним витрат.
При цьому колегія суддів зазначає, що доказів понесення вказаних витрат у розмірі, зазначеному відповідачем матеріали справи не містять.
Рахунки на оплату не є належним доказом понесених витрат.
Також не підлягають врахуванню витрати на придбання пральної машинки, оскільки як зазначено вище, сторони станом на 2023 рік не проживали разом, спільного побуту не вели, тому підстав вважати, що зазначене майно придбане в інтересах сім`ї не вбачається.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення суми компенсації не відповідає фактичним обставинам справи.
Рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а позовні вимоги задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 - 262 500,00 грн.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2625 грн грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1443,88 коп, а всього 4068,88 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мух Катерини Борисівни - задовольнити.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року, - змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки TOYOTA CAMRY, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 - 262 500,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4068,88 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:        О.В. Маміна

Судді:         Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова