справа № 179/1859/25 
провадження № 2/179/120/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року      с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Чорної А.О.,
за участю секретаря судового засідання Голобородько Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13407, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 гривень строком на 365 днів (до 05.06.2025) шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних). 
ТОВ «Фінансова компанія «Процент» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, відповідач зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 05.06.2025 у нього наявна заборгованість у розмірі 45 325 грн, з яких 7000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 38325,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 05.06.2024 по 05.06.2025.
Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45 325 грн, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Ухвалою від 13.11.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.
Ухвалою від 10.12.2025 витребувано інформацію, яка становить банківську таємницю.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у позовній заяві зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 05.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13407, згідно якого товариство зобов`язувалося надати позичальникові грошові кошти в розмірі 7 000 грн на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором.
Згідно п. 1.2. кредитного договору № 13407 від 05.06.2024 процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка становить 547.50%). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.
Згідно з п. 1.3. кредитного договору № 13407 від 05.06.2024 строк надання кредиту становить 365 днів.
Продовження строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3. договору, не передбачено (п. 1.9 кредитного договору № 13407 від 05.06.2024).
Відповідно до п. 1.7 кредитного договору № 13407 від 05.06.2024 товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові.
Згідно довідки ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20.10.2025 підтверджується, що відповідно до договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 02.04.2024, укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», ТОВ «ПЕЙТЕК» 05.06.2024 0 13:25:12 перерахувало кошти за договором № 13407 від 05.06.2024 на суму 7000 грн на платіжну картку НОМЕР_3 .
Згідно довідки АТ «Універсал Банк» та виписки по картковому рахунку вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , на яку 05.06.2024 було зараховано платіж у сумі 7 000 грн, фінансовий номер телефону за платіжною карткою НОМЕР_4 .
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав умови договору на надав відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 13407 від 05.06.2024 станом на 05.06.2025 становить 45 325 грн, з яких 7000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 38325,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору № 13407 від 05.06.2024 щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Разом з цим, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків у розмірі 38325,00 грн.
Із розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що протягом всього строку дії договору кредиту проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за процентною ставкою, що становить 1,5 % від суми кредиту в день.
Проценти нараховувалися позивачем в межах строку кредитного договору за період з 05.06.2024 по 05.06.2025.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення.
Зокрема ч. 5 ст. 8 Закону, встановлений максимальний розмір денної процентної ставки на рівні 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% та протягом наступних 120 днів 1,5%.
Таким чином, з 24.12.2023 по 21.04.2024 денна ставка становить 2,5%, з 22.04.2024 по 19.08.2024 денна ставка не більше 1,5% та з 20.08.2024 денна ставка становить не більше 1%.
Вищезгаданий Закон поширюється також і на правовідносини, які склалися між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 , оскільки договір про споживче кредитування було укладено строком на 365 днів, тобто на рік, а саме до 05.06.2025.
З огляду на те, що положення частини п`ятої статті 8, пункту 17 розділу IV Закону діяли станом на дату укладення кредитного договору між сторонами - 05.06.2024, то підлягають застосуванню при визначенні денної процентної ставки.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.
Кредитний договір № 13407 від 05.06.2024 укладений 05.06.2024 строком до 05.06.2025. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто такий кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище закон.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 05.06.2024.
У період з 05.06.2024 по 19.08.2024 проценти мають нараховуватися за відсотковою ставкою 1,5%: 46 днів *(7000 грн * 1,5%) = 4 830 грн.
Починаючи з 20.08.2024 по 05.06.2025 (закінчення дії договору) проценти мають нараховуватися за відсотковою ставкою 1%: 319 днів *(7000 гривень * 1,0%) = 22 330 грн.
Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку дії договору становить 27 160 грн.
Позивач у позовній заяві посилається на роз`яснення НБУ щодо деяких положень Закону України «Про споживче кредитування», які стосуються ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень, однак суд зазначає, що роз`яснення НБУ носять рекомендаційний характер, оскільки НБУ не є законодавчим органом, а тільки ВРУ є тим органом, який формує закон та вкладає в нього певний сенс.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 13407 від 05.06.2024 у розмірі 34 160 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 27 160 грн. – заборгованість за відсотками. 
Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріали справи містять договір про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та адвокатом Руденко К.В.; акт приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025, відповідно до якого вартість послуг адвоката складає 10 000 грн; платіжна інструкція від 30.09.2025, відповідно до якої позивач перерахував адвокату Руденко К.В. грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 
Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року (справа № 554/2586/16-ц) констатує, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням вимог позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають сплачені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 7 536,67 грн.
Позовна заява подана в електронній формі та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає сплаті із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн (3028 грн х 0,8), який сплачено позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.10.2025
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1825,68 грн. 
Керуючись ст.ст.12,13, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» заборгованість за кредитним договором № 13407 від 05.06.2024 у розмірі 34 160 грн.(тридцять чотири тисячі сто шістдесят гривень). 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» судовий збір у розмірі 1825,68 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень 68 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 536,67 грн. (сім тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 67 коп.)
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ», ЄДРПОУ 41466388, адреса місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Варцлава Гавела, буд. 4.

Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя        А.О. Чорна