Справа № 645/8466/25 
Провадження № 3/645/116/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Суддя Немишлянського районного суду міста Харкова Ульяніч І.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює КНП ХОР "ЦЕМД та МК" екстрений медичний технік, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст. 124 КУпАП, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , 14.09.2025 року о 21 год.40 хв., керуючи автомобілем марки «Opel Astra», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по трасі Київ - Харків – Довжанський 900 метрів до вул.Бражниківсько у м.Харкові, на порушення п.12.1 ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху не впорався з керуванням та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді відбійника. В наслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
В судове засідання притягуваний  ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Ісмаілов Р.Г. не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Від захисника притягуваного ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника. Разом з заявою до суду надав письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що захист не заперечує факт дорожньо-транспортної події як такої, а також не заперечує, що автомобіль ОСОБА_1 міг отримати механічні пошкодження. Водночас захист категорично заперечує наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки сторона обвинувачення не довела належними, допустимими та достатніми доказами обов`язкові елементи цього складу. Сам по собі факт ДТП або сам факт пошкодження автомобіля не є тотожним доведеності складу ст. 124 КУпАП. З огляду на каральний характер санкції, у цій категорії справ застосовний стандарт доведення, сумісний із гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: вина має бути доведена поза розумним сумнівом, а не шляхом припущень чи логічних здогадів. Пункт 12.1 ПДР зобов`язує водія обирати безпечну швидкість з урахуванням дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, видимості, стану покриття тощо. Доведення порушення цієї норми вимагає конкретних фактичних даних, які дозволяють зробити висновок, що швидкість була небезпечною саме за конкретних умов руху. Матеріали справи (протокол, огляд місця події, схема) не містять належної фіксації: фактичної швидкості руху або способу її визначення; слідів гальмування, їх довжини та характеру; коефіцієнта зчеплення з покриттям; об`єктивних вимірювань, фото- чи відеофіксації, які б дозволяли виключити альтернативні причини події. За відсутності таких даних твердження про «необрання безпечної швидкості» є оціночним і ґрунтується на припущенні, а не на доведених фактах. Фраза у протоколі «транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки» є лише описовим твердженням посадової особи, а не самостійним доказом наслідків у сенсі ст. 124 КУпАП. У матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували пошкодження дорожньої споруди (відбійника) як об`єкта чужого майна з визначенням характеру шкоди та її причинного зв`язку з діями ОСОБА_1 . Із наявних матеріалів убачається, що реально зафіксованими є лише пошкодження автомобіля самого ОСОБА_1 . За відсутності доведеного пошкодження іншого транспортного засобу чи чужого майна обов`язкова ознака наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, не підтверджена належними доказами. Формулювання у висновку експерта про «невідповідність вимогам ПДР» та «причинний зв`язок» мають оціночний характер і не підміняють судового доказування. Відповідно до ст. 102 КПК України, висновок експерта повинен містити опис застосованих методів, отриманих результатів і їх експертну оцінку. За відсутності розкритих вихідних параметрів (швидкість, гальмівний шлях, зчеплення, умови покриття, об`єктивні сліди) твердження про «технічну можливість уникнути ДТП» не усуває розумного сумніву та не доводить фактичне порушення п. 12.1 ПДР. Навіть за умови аналізу механізму події експертний висновок не підтверджує наявність наслідків у вигляді пошкодження дорожньої споруди чи іншого чужого майна, що є обов`язковою ознакою складу ст. 124 КУпАП. Протокол складено за обставин, які не забезпечили ОСОБА_1 реальної можливості надати пояснення, заявити зауваження та клопотання, що суперечить гарантіям ст. 268 КУпАП. У поєднанні з доказовими прогалинами це істотно знижує доказову цінність матеріалів обвинувачення. Таким чином, сторона обвинувачення не довела: конкретне порушення ОСОБА_1 п. 12.1 ПДР; причинний зв`язок між діями водія та наслідками; настання наслідків у розумінні ст. 124 КУпАП; вину особи поза розумним сумнівом. За таких умов у справі відсутній склад адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим просить суд про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.
Так, вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 519331 від 21.11.2025 року; схемою до місця ДТП, де зафіксована слідова інформація обставин справи, а саме і місце зіткнення транспортного засобу і напрямок руху автомобіля до ДТП; Витягом з ЄРДР; протоколом огляду місця ДТП; протоколами допиту свідків; висновком експерта за №СЕ-19/121-25/24353-ІТ, згідно якого встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 є порушення вимог п. 12.1 ПДР, які перебувають у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди; постановою про закриття кримінального провадження від 28.10.2025 року, відомостей про оскарження та скасування якої, матеріали справи не містять та іншими матеріалами справи. 
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 був учасником ДТП та його автомобіль отримав механічні пошкодження.
Згідно з п. 12.1 Правил дорожнього руху передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Перевіривши матеріали справи суд дійшов висновку про винність ОСОБА_1   у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.
Згідно ст. 38 КУпАП - у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
При таких обставинах, суд вважає необхідним та достатнім для виховання притягуваного та запобігання вчинення ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 605,60 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 283, 284 КУпАП, суддя –
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 605,60 грн. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Немишлянський районний суд міста Харкова. 
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що штраф повинен бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

СуддяІ.В.Ульяніч