1	Справа № 335/9551/25  1-кп/335/477/2026 	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025082060000446 від 11.04.2025, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2025 приблизно о 14 годині 55 хвилин, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виконуючи письмові вказівки вказаної особи, які отримував у чат-боті месенджеру «Телеграм», знаходячись біля житлового будинку № 64 по вулиці Патріотичній у м.Запоріжжя, шляхом обману, під приводом отримання грошових коштів для проведення операції сина потерпілої ОСОБА_4 , шахрайським шляхом, з метою особистого збагачення, заволодів грошовими коштами у сумі 11 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно на момент скоєння кримінального правопорушення 454 026 гривень 00 копійок, які потерпіла ОСОБА_4 передала останньому.
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_4 майнову шкоду на зазначену суму у великих розмірах.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, що кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що 10 квітня 2025 року, в обід, їй зателефонували на мобільний телефон з пропозицією оформити страховку на що вона відмовилася. Згодом їй зателефонували з того самого номеру телефону та тим же самим голосом кажуть, що її син потрапив у аварію та йому потрібна медична допомога. Оскільки лікарні м.Запоріжжя переповнені військовим то його потрібно вести до м.Дніпро, але для цього потрібно 10 000,00 доларів США та 1 000,00 доларів США медсестрам. Гроші потрібно замотати у простирадло та ще необхідно підготувати підковдру та наволочку. Вона це зробила. Згодом їй зателефонувала особа, яка представилася лікарем, та сказала, що за грошима приїде його колега. Після чого вона вийшла на вулицю та побачила обвинуваченого якому і віддала речі та грошові кошти у сумі 11 000 доларів США. Після чого, приблизно через 30 хвилин їй зателефонував син та вона зрозуміла що її ошукали. На місце події було викликано поліцію.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, надавши наступні пояснення.
Так, навесні 2025 року, більш точну дату він не пам`ятає, о півдні, він разом зі своїм товаришем ОСОБА_7 знаходилися біля магазину «АТБ» на площі Пушкіна у місті Запоріжжя. Йому прийшло смс повідомлення у месенджері телеграм з зазначенням адреси куди йому потрібно приїхати від особи, яку він особисто не знає та ніколи не бачив, та яка була підписана під ніком « ОСОБА_8 ». Його телефон був наданий цій особі його знайомим, коли він шукав підробіток. Після чого вони викликали таксі та поїхали на зазначену у повідомленні адресу. Коли вони приїхали, йому зателефонували та сказали знайти певний під`їзд у будинку. Коли він знайшов у цей під`їзд він повідомив про це. Йому сказали зачекати кілька хвилин, оскільки з під`їзду повинна вийти бабуся. Згодом, з під`їзду вийшла бабуся яка віддала йому пакет. У пакеті була підковдра та простирадло у якому були загорнуті грошові кошти. Після чого він викликав таксі та разом з товаришем вони поїхали до нього додому за адресою: АДРЕСА_1 . Вдома вони перерахували грошові кошти та повідомили особу під ніком « ОСОБА_8 » про те, що було 11 000 доларів США. Після чого їм сказали поїхати до обміну валют та покласти грошові коти на криптогаманець. Вони викликали таксі та поїхали до обміну валют, який розташований на пр.Соборному неподалік вул.Миру та вул.Сталеварів у м.Запоріжжі, де поклали на певний криптогаманець грошові кошти у сумі 9 600,00 або 9 700,00 доларів США. 1 300,00 або 1 400,00 доларів США сказали що можна залишити собі. Ці грошові кошти він розділив зі своїм товаришем навпіл. Приблизно за 500 доларів США він придбав мобільний телефон, а решту грошових коштів прогуляв. Після чого вони пішли гуляти. Також зазначив про те, що таких випадків було два. Механізм був один і той самий. Спочатку він не розумів, що це були за грошові кошти, які він забирав, але згодом, після першого такого випадку, який відбувся у Хортицькому районі м.Запоріжжя, він зрозумів, що це грошові кошти які крадуться обманом. Також зазначив про те, що коли він вчиняв дане кримінальне правопорушення він розумів що робить, але не знав як від цього відмовитися, оскільки не знав які можуть бути наслідки. Зазначив про те, що розкаюється у вчиненому. Попросив вибачення у потерпілої та вона його пробачила. Просить покарати його так, як він заслуговує, проте не позбавляти волі, обіцяє виправитися. Заробляє на життя підробітками. Середньомісячний дохід становить 10 000,00 грн. Заподіяну потерпілій майнову шкоду не відшкодував проте має такий намір.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої та обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого при вищевикладених обставинах кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.4 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
При призначенні покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Також, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований.
Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.
З урахуванням фактичних обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого та його негативного ставлення до скоєного, за наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.190 КК України в межах санкції статті, а саме у виді мінімального строку позбавлення волі.
Стосовно доводів сторони захисту щодо застосування ст.75 КК України та призначення ОСОБА_5 покарання з іспитовим строком та можливістю виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_5 визнав свою вину, щиро розкаявся, має намір відшкодувати матеріальну шкоду, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Частиною 1 статті 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.
Водночас, кримінальний закон передбачає, що суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі та умовах, визначених у статті 75 КК України. При цьому ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.
Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні шахрайство вчинене шляхом телефонного дзвінка потерпілій із повідомленням завідомо неправдивої інформації про нібито потрапляння близької, для потерпілої, особи у аварію та необхідності термінової передачі грошових коштів для її лікування. Зазначений спосіб вчинення кримінального правопорушення є цинічним, оскільки ґрунтується на використанні страху за життя та здоров`я близьких осіб і спрямований на психологічний тиск на потерпілої з метою заволодіння її грошовими коштами.
Суд бере до уваги, що такий вид шахрайства є розповсюдженим, має високий рівень латентності, а реальне притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності відбувається у поодиноких випадках. За таких обставин призначення м`якого покарання або звільнення від його відбування з випробуванням не сприятиме досягненню мети загальної превенції та не формуватиме у суспільстві переконання у неминучості кримінальної відповідальності за вчинення подібних злочинів.
Вирішуючи питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України, суд виходить з того, що звільнення від відбування покарання з випробуванням є правом, а не обов`язком суду та може бути застосоване лише за умови, якщо суд дійде переконання, що виправлення особи можливе без реального відбування покарання.
Разом з тим, з урахуванням характеру та способу вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності, поширеності таких злочинів, а також необхідності забезпечення, як індивідуальної, так і загальної превенції, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим, а застосування ст. 75 КК України не відповідатиме меті покарання, визначеній законом.
Формальне врахування таких пом`якшуючих обставин, як визнання вини та каяття (враховуючи те, що з моменту вчинення злочину і до постановлення вироку пройшло більше восьми місяців та обвинувачений не вжив жодних заходів аби відшкодувати шкоду потерпілій, продовжував користуватися мобільним телефоном, який придбав за гроші потерпілої, якими заволодів шляхом обману, зі слів останнього вищезазначений мобільний телефон у нього вкрали у середині грудня 2025 року) саме по собі не є безумовною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням та не нівелює підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що призначення реального покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
З урахуванням вищезазначеного, враховуючи думку потерпілої, яка підтримала позицію прокурора щодо призначення обвинуваченому реального покарання, оскільки ОСОБА_5 постійно обіцяв відшкодувати їй матеріальну шкоду, проте постійно її обманював, суд не знаходить підстав для застосування ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання за вчинений злочин передбачений ч.4 ст.190 КК України.
Потерпілою ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення.
В обґрунтування позову зазначено про те, що 10.04.2025 приблизно о 14 годині 55 хвилин, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виконуючи письмові вказівки вказаної особи, які отримував у чат-боті месенджеру «Телеграм», знаходячись біля житлового будинку № 64 по вулиці Патріотичній у м.Запоріжжя, шляхом обману, під приводом отримання грошових коштів для проведення операції сина потерпілої ОСОБА_4 , шахрайським шляхом, з метою особистого збагачення, заволодів грошовими коштами у сумі 11 000,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно на момент скоєння кримінального правопорушення 454 026 гривень 00 копійок, які потерпіла ОСОБА_4 передала останньому.
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_4 майнову шкоду на зазначену суму у великих розмірах.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просить суд стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 454 026,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За таких обставин, виходячи з доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а також з урахуванням положень ст.1166 ЦК України, визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_9 від 25 липня 2025 року у справі ЄУН 335/6971/25, провадження № 1-кс/335/2557/2025 на майно вилучене 22.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чоловічу куртку чорного кольору, шапку чорного кольору, пару кросівок «New Balance» сірого кольору, мобільний телефон «iPhone 13», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_3 , мобільний телефон «РОСО» у вимкнутому стані, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон «Infinix» в корпусі блакитного кольору у вимкнутому стані, банківську карту «Credit Agricole» № НОМЕР_6 , дві скретч-карти з сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар», скретч-карту (без сім-карти) оператора мобільного зв`язку «Водафон» - підлягає скасуванню відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_9 від 25 липня 2025 року у справі ЄУН 335/6971/25, провадження № 1-кс/335/2556/2025 на майно вилучене 22.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: чоловічу куртку чорно-сірого кольору, пару кросівок сірого кольору, сім-картку стільникового зв`язку формату mono-sim - підлягає скасуванню відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 128, 174, 349, 369, 373, 374, 376, 615 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 належить обчислювати з моменту фактичного затримання. 
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином 454 026 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_9 від 25 липня 2025 року у справі ЄУН 335/6971/25, провадження № 1-кс/335/2557/2025 на майно вилучене 22.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чоловічу куртку чорного кольору, шапку чорного кольору, пару кросівок «New Balance» сірого кольору, мобільний телефон «iPhone 13», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_3 , мобільний телефон «РОСО» у вимкнутому стані, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон «Infinix» в корпусі блакитного кольору у вимкнутому стані, банківську карту «Credit Agricole» № НОМЕР_6 , дві скретч-карти з сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар», скретч-карту (без сім-карти) оператора мобільного зв`язку «Водафон» - скасувати.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_9 від 25 липня 2025 року у справі ЄУН 335/6971/25, провадження № 1-кс/335/2556/2025 на майно вилучене 22.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: чоловічу куртку чорно-сірого кольору, пару кросівок сірого кольору, сім-картку стільникового зв`язку формату mono-sim - скасувати.
Речові докази:
копію заяви потерпілої ОСОБА_4 , оптичний диск з відеозаписами від 10.04.2025 з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні магазину «АТБ» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.109-Б, отриманий на запит під час проведення досудового розслідування, оптичний диск з відеозаписами від 10.04.2025 з камери відеоспостереження, розташованої на фасаді будівлі офісного центру «Партнер», за адресою: м.Запоріжжя, вул.Патріотична, буд.64-Д, отриманий на запит під час проведення досудового розслідування, оптичний диск з відеозаписами від 10.04.2025 з камер відеоспостереження, розташованих на фасаді балкону квартири АДРЕСА_3 , долучений свідком ОСОБА_10 , долучені до матеріалів кримінального провадження №12025082060000446 від 11.04.2025 - залишити в матеріалах кримінального провадження 12025082060000446 від 11.04.2025;
чоловічу куртку чорного кольору, шапку чорного кольору, пару кросівок «New Balance» сірого кольору, чоловічу куртку чорно-сірого кольору, пару кросівок сірого кольору, передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - повернути власнику;
банківську карту «Credit Agricole» № НОМЕР_6 , дві скретч-карти з сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар», скретч-карту (без сім-карти) оператора мобільного зв`язку «Водафон», сім-картку стільникового зв`язку формату mono-sim, передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - знищити;
мобільний телефон «iPhone 13», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_3 , мобільний телефон «РОСО» у вимкнутому стані, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон «Infinix» в корпусі блакитного кольору передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - залишити останньому. 
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя:          ОСОБА_1