Справа № 466/2568/24 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/769/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 грудня 2025 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2025 року в справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, 

встановив:
У березні 2024 року Львівське комунальне підприємство (далі – ЛКП) «Залізничнетеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2015 року по 31.12.2023 року в сумі 10813 грн. 43 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з 01.07.2014 року є надавачем послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_1 .
З 01.07.2014 року вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та споживачем. 
31.10.2021 року в загальному та безперешкодному доступі на офіційному веб-сайті ЛКП «Залізничнетеплоенерго», як виконавця послуг, було опубліковано тексти типових індивідуальних договорів про надання послуг з постачання гарячої води та про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічними договорами приєднання. 
Отже, між відповідачем та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надав послуги споживачу, остання такими послугами користувалася для задоволення своїх потреб, та не відмовлялася від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату за послуги з централізованого опалення (постання теплової енергії) не здійснювала належним чином, чим порушила ч.1 п.18 постанови КМУ «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 року №630, п.3.1 договору приєднання, п.35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року за №830, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. 
З 01.07.2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , однак, у зв`язку з відсутністю оплат за період з 01.04.2015 року по 31.12.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 10813 грн. 43 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заборгованість за період з 01.04.2017 року по 31.12.2023 року у розмірі 9415 грн. 56 коп.
У задоволенні решти вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 2636 грн. 56 коп. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки, зроблені судом при ухваленні рішення, не відповідають обставинам справи. Зокрема, позивачем надані лише розрахунки заборгованості, проте, такі не містять належної інформації щодо способу нарахування заборгованості, не містять показників будинкового лічильника опалення. 
Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму ч.3 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і не враховано відсутності будь-яких договірних відносин між сторонами, а також відсутності факту надання позивачем відповідачу будь-яких послуг у спірний період.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.11.2025 року, є дата складення повного судового рішення – 01.12.2025 року, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відпустці у період з 24.11.2025 року по 28.11.2025 року включно. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно довідки ЛКП «Залізничнетеплоенерго» №359 від 28.02.2024 року з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є відповідач ОСОБА_1 
ЛКП «Залізничтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
З наданих позивачем розрахунків встановлено, що заборгованість по квартирі відповідача за послуги з централізованого опалення, плати за послугу з постачання теплової енергії та внесків на обслуговування і заміну вузла комерційного обліку теплової енергії за період з 01.04.2015 року по 31.12.2023 року становить 10813 грн. 43 коп.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за період з квітня 2015 року по 31 березня 2017 року не підлягає стягненню за спливом позовної давності, про застосування якої просила відповідач. 
Оскільки рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, згідно з якою, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постання теплової енергії за період з 01.04.2017 року по 31.12.2023 року в розмірі 9415 грн. 56 коп.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Відповідно до статті 7 цього Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
З 01.07.2014 року між сторонами вважався укладений договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛКП «Залізничнетеплоенерго», який діяв до 30.11.2021 року включно.
Згідно з п.1.1 цього договору, виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж централізованого опалення та мереж гарячого водопостачання виконавця), при умові належного стану відповідних внутрішньо будинкових мереж, проводити встановлення, обслуговування, заміну вузлів комерційного обліку у відповідності до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими тарифами для відповідних категорій споживачів, здійснювати оплату внесків на встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання. 
З 01.05.2021 року набрали чинності зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які передбачили нову систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання цих послуг, та визначили особливості укладання, зміни та припинення договорів.
Так, відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до ч.7 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
30.10.2021 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, опублікувавши текст на веб-сайті підприємства. Доступ до веб-сайту підприємства є відкритим.
Інформації про те, що мешканці будинку, де проживає відповідач, у визначений законом строк вибрали модель організації договірних відносин, матеріали справи не містять.
Тобто, в даному випадку, з 01.11.2021 року почав діяти Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, дія якого поширюється і на правовідносини між сторонами у даній справі.
Згідно з п.5 договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. 
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, і складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення.
Відповідно до п.11 Типового індивідуального договору від 30.10.2021 року, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показанням засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315. 
Згідно з п.17 цього договору, зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) здійснюється виконавцем щомісячно. 
Пунктами 30-39 договору передбачено ціни та порядок оплати послуг, порядок та умови внесення змін до договору щодо ціни послуги. 
Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується відповідачем, квартиру позивача від`єднано від системи централізованого теплопостачання, що стверджується актом про відключення квартири АДРЕСА_3 від мережі ЦО від 15.05.2015 року. Разом з тим, вказана обставина не виключає існування договірних відносин між сторонами на підставі Типового договору.
У п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає передбачений п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 цього Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Крім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Отже, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги.
З розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, плати за послугу з постачання теплової енергії та внесків на обслуговування і заміну вузла комерційного обліку теплової енергії вбачається, що відповідачу в опалювальний період, а саме в період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, в період з листопада 2019 року по квітень 2020 року, в період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року та в період з жовтня 2021 року по листопад 2021 року проводилось нарахування з централізованого опалення/ послуги з постачання теплової енергії (ОСК за встановленими тарифами). 
З грудня 2021 року по квітень 2022 року, з листопада 2022 року по квітень 2023 року та в період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року, тобто в опалювальний період проводилось нарахування за функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та в період з грудня 2021 року по грудень 2023 року проводилось нарахування абонентської плати за обслуговування. 
Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку не надано, клопотань про витребування доказів на його спростування не заявлено ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
Установивши, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, які надає комунальне підприємство, суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за вказаний період, давши належну оцінку відповідним розрахункам, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на те, що відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних послуг і зазначене ним не спростовано.
Інших доказів, які б вказували, що нарахування здійснюється позивачем некоректно чи застосовується неправильний спосіб розподілу витрат на опалення, що суперечить принципу розрахунку витрат теплової енергії, стороною відповідача суду не надано.
Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року №830 (далі – Правила), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315 (далі – Методика).
Аналогічні положення містить і Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії.
Згідно з п.п.11 п.41 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Відповідно до абз. 4 п.24 Правил, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно з пунктом 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Вказаний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18.
Так, Верховний Суд зазначає, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. До допоміжних приміщень багатоквартирного будинку належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Беззаперечним є факт під`єднання будинку до зовнішніх інженерних мереж ЛКП «Залізничнетеплоенерго», докази про протилежне матеріали справи не містять. 
Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у неї обов`язку сплачувати нараховану їй заборгованість через від`єднання квартири від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору в оскаржуваній частині і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 грудня 2025 року. 

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич