РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 р. 	м. Рівне	№460/22217/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,	

В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у звільненні з військової служби, оформленої листом від 08.11.2025 №1/10269, та зобов`язання звільнити з військової служби згідно з пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, зазначені в абз.16 п.3 ч.12 цієї статті.
07.01.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відмову від позову, у зв`язку з відсутністю спору між позивачем і відповідачем з огляду на звільнення позивача з військової служби.
Розглянувши вказану заяву та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття такої та ухвалою суду від 08.01.2026 задовольнив клопотання представника позивача та закрив провадження у справі. 
13.01.2026 представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн.
Відповідно до ч.1- ч.3 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч.2 ст.252 КАС України).
За правилами ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи, що заява про ухвалення додаткового рішення стосується лише питання про судові витрати, то розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення здійснюється судом без повідомлення (виклику) сторін.
Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.
Загальний порядок розподілу судових витрат визначений статтею 139 КАС України. Разом з тим, вказана норма не передбачає алгоритму розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі.
Водночас, відповідно до ст.140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.10.2021 у справі №620/1958/19, згідно з якими мотиви для відмови від позову можуть бути різними. Наприклад, позивач може втратити інтерес до справи або передбачити, що суд не задовольнить адміністративного позову, або відповідач добровільно задовольнив вимоги позивача тощо. Водночас позивач не зобов`язаний мотивувати своєї відмови від позову. Однак суд має право поцікавитися такими мотивами, оскільки від мотивів відмови від позову залежить розподіл судових витрат, наприклад, якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
За змістом ухвали суду від 08.01.2026 позивач відмовився від позову, у зв`язку з відсутністю спору між ним і відповідачем з огляду на його звільнення з військової служби.
Так, предметом спору у даній справі було відмова Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військової службу», у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_2 помер внаслідок гострого захворювання, яке розвинулось під час виконання обов`язків військової служби за призначенням та участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф.
У клопотанні про відмову від позову позивач зазначив про задоволення відповідачем його рапорту про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період. Повідомлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2025 №368 солдата ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2025 №164-РС з військової служби у запас за пп."г" (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», 26.12.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч.8 ст.139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на наведене та беручи до уваги, що позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міри відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.
Висновки аналогічні за змістом викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 640/10787/22, від 13.11.2024 у справі №120/18952/23, від 07.08.2025 у справі №520/25012/24.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами 3, 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У заяві представник позивача заявив про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 12000 грн.
На обґрунтування вказаних витрат до заяви додано договір про надання правової допомоги від 21.11.2025 №1, додаток до договору, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.01.2026, детальний опис наданих послуг правничої допомоги від 09.01.2026.
Так, згідно з вказаними документами адвокатом в межах даної справи надано позивачу послуги на загальну вартість 12000 грн: підготовка і подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви про відмову від позову.
Разом з тим, щодо відсутності документа про фактичну сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу (платіжного документа), то суд враховує таке.
У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/20) судова колегія зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Так, на переконання колегії суддів, норми ст.ст. 134, 139 були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що долученими до матеріалів цієї справи доказами доведено факт надання адвокатом правничої допомоги позивачу у межах розгляду даної адміністративної справи.
Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку, що заява представника позивача підлягає до задоволення. Разом з тим, стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи встановлені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, на переконання суду, заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації третій особі за рахунок бюджетних асигнувань позивача, у розмірі 2000 грн. є розумно обґрунтованими, а їх стягнення з позивача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.
Таким чином, заява про відшкодування третій особі судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 241-246, 252, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Заяву представника позивача задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 14 січня 2026 року
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       Д.П. Зозуля