КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року справа №320/39278/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "Соіл Енерджи" до Головне управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» (далі – позивач, ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 квітня 2025 року № 0035845/0706.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не порушив граничних термінів розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом та не порушив вимог частини 3 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», а висновок контролюючого органу є помилковим, передчасним та необґрунтованим. Позивачем зазначено, що сторони зовнішньоекономічних операцій, здійснюючи експортно-імпортні операції, мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), що не заборонено законом, та обґрунтовано виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків у разі відступлення права вимоги чи зарахування зустрічних однорідних вимог. Оскільки сторонами контракту здійснено залік зустрічних однорідних вимог, позивач таку підставу вважає достатньою для підтвердження розрахунків за зовнішньоекономічною операцією та, як наслідок, відсутності порушень валютного законодавства. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та зазначив, що перевіркою своєчасності розрахунків за операціями з імпорту товарів встановлено ненадходження товару за імпортним контрактом, укладеним із Компанією WESTER GLOBAL KFT. Водночас, позиція відповідача полягає в тому, що зарахування зустрічних вимог по імпортному контракту суперечить вимогам чинного валютного законодавства, а банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотримання резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахування зустрічних однорідних вимог. Тому висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог частини 3 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» є обґрунтованим та правомірним.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.
Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VІ (зі змінами), з урахуванням підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зі змінами, внесеними Законом України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану». На підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 24.02.2025 № 1311-п, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» (код ЄДРПОУ 43452363) з питань дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні операцій за зовнішньоекономічним контрактом від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22, укладеним з Компанією WESTER GLOBAL KFT, Угорщина, у зв`язку з повідомленнями ДПС України від 06.06.2024 № 16593/7/99-00-07-05-02-07, від 24.10.2024 № 29560/7/99-00-07-04-02-07, від 23.09.2024 № 26563/7/99-00-07-04-02, від 22.1 1.2024 № 32485/7/99-00-07-04-02-07, за період з 01.10.2023 по 03.03.2025, за результатами якої складено акт від 10.03.2025 № 20027/Ж5/26-15-07-06-02-20/43452363.
Перевіркою встановлено порушення частини 3 статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», а саме ненадходження товару за імпортним контрактом від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22, укладеним з Компанією WESTER GLOBAL KFT, Угорщина у розмірі 3787000 євро (еквів. 158356371,20 грн).
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення- рішення від 23.04.2025 №0036845/0706, яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення валютного законодавства в розмірі 94 455 314,83 грн.
Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права й обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначено Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі Закон № 2473-VIII).
Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 2473-VIII питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом.
За приписами статті 4 Закону № 2473-VIII валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.
Свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 11 Закону № 2473-VIII валютний нагляд здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.
Валютний нагляд відповідно до частини другої цієї статті здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду без втручання у відповідні валютні операції та діяльність суб`єктів таких операцій, крім випадків запобігання агентами валютного нагляду проведенню валютних операцій, що не відповідають вимогам валютного законодавства.
Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону № 2473-VIII центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Частиною дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII передбачено, що органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. 
Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту:
1) обов`язковий продаж частини надходжень в іноземній валюті у межах, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України;
2) встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів;
3) встановлення особливостей здійснення операцій, пов`язаних із рухом капіталу;
4) запровадження дозволів та (або) лімітів на проведення окремих валютних операцій;
5) резервування коштів за валютними операціями;
6) заходи відповідно до статті 7-1 Закону України «Про Національний банк України», виключний перелік яких визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до частин першої та другої статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
За правилами частини третьої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Відповідно до пункту 2 Постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова № 18) банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою. Банкам забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню.
Згідно з пунктом 14-2 Постанови № 18 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Відповідно до підпункту 5 пункту 10 розділу III Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 7 (далі - Інструкція № 7) банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України), зокрема, зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
Відповідно до статті 3 Закону № 2473-VIII у разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акту Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18 вже сформував висновок щодо застосування наведених норм у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
У розвиток наведеної правової позиції щодо застосування норм частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», пункту 1.10 вказаної Інструкції № 136 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 817/1200/15 сформував такий висновок: у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.
Також Верховний Суд у постанові від 22 січня 2025 року по справі № 420/12562/23 зробив висновок, відповідно до якого та обставина, що у заліку однорідних зустрічних вимог одночасно приймало участь більше, ніж дві сторони у зобов`язаннях, де кредитори за одними зобов`язаннями по відношенню до позивача та один до одного виступали боржниками в іншому і навпаки, не змінює сутності заліку як способу припинення зобов`язання за зовнішньоекономічними договорами.
Відтак, наразі існує усталена практика Верховного Суду щодо питання запровадження нормативно-правовими актами Національного банку України обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті.
Судом встановлено, що між ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» (Покупець), в особі директора Мамайчука Олександра Васильовича, та Компанією WESTER GLOBAL KFT, Угорщина, (Продавець), в особі директора Mrs. Ganouchkina Galina, укладено зовнішньоекономічний контракт від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22, згідно з умовами якого Продавець постачає, а Покупець купує дизельне паливо з наднизьким вмістом сірки, 10 мільйонних часток (ppm), походження ЄС, код класифікації товару - 27101943 (далі іменоване Паливо). 
Графік поставки та кількість кожної партії погоджується Договірними Сторонами у Додатках до цього Договору.
Товар поставляється партіями на умовах FCA Мартен, Русе, Болгарія, та очищений у митному відношенні Продавцем для експорту за межі ЄС. Країна кінцевого споживання - Україна.
Договірна ціна встановлюється в доларах США за метричну тонну відповідно до кількості, вказаної в міжнародних транспортних накладних (СМД)/залізничних накладних.
Покупець сплачує Продавцю договірну ціну, відповідно до наступного: 100% передоплати за загальну кількість товару здійснюється банківським переказом не пізніше ніж протягом 2 днів з дати виставлення Продавцем відповідного рахунку-фактури. Оплата здійснюється у доларах США.
В періоді, що перевірявся, на виконання умов контракту від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22 ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» здійснено попередню оплату за партію товару на користь Компанії WESTER GLOBAL KFT у суму 3 787 000 євро.
У зв`язку із невиконанням Продавцем своїх обов`язків з поставки товару загальною вартістю 3 787 000 євро, які були сплачені Покупцем, між сторонами укладено додаткову угоду від 03.06.2024 до Контракту від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22, згідно з якою сторони домовилися в строк до 24.06.2024 здійснити повернення здійсненої Покупцем попередньої оплати у розмірі 3 787 000 євро шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Покупця.
За даними перевірки товар за попередньою оплатою за контрактом від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22 на територію України не надходив, кошти не повертались.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, до перевірки позивачем надано угоди щодо відступлення права вимоги, зі змісту яких вбачається, що у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» були наявні грошові зобов`язання перед компанією WESTER GLOBAL KFT, а саме:
відповідно до угоди №1 про відступлення права вимоги від 25.06.2024у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» за контрактом від 27.09.2021 № 015ЕХР- Dt виникло зобов`язання, строк виконання якого настав, перед компанією WESTER GLOBAL KFT в розмірі 958 108,05 євро;
відповідно до угоди №2 про відступлення права вимоги від 25.06.2024 у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» за контрактом від 04.01.2022р. № 22/01/04-TR виникло зобов`язання, строк виконання якого настав, перед компанією WESTER GLOBAL KFT в розмірі 378 888,55 євро; 
відповідно до угоди №3 про відступлення права вимоги від 25.06.2024 у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» за контрактом від 10.07.2020 № 10-07/20 виникло зобов`язання, строк виконання якого настав, перед компанією WESTER GLOBAL KFT в розмірі 823 865,70 євро; 
відповідно до угоди №4 про відступлення права вимоги від 25.06.2024 у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» виникло зобов`язання, строк виконання якого настав, перед компанією WESTER GLOBAL KFT за контрактом від 08.05.2018 № 08-05/18 в розмірі 18564,93 євро та за контрактом від 08.11.2021 № 08-11/21 в розмірі 470 643,14 євро;
відповідно до угоди №5 про відступлення права вимоги від 25.06.2024 у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» за контрактом від 23.12.2022 № 23-12/22 виникло зобов`язання, строк виконання якого настав, перед компанією WESTER GLOBAL KFT в розмірі 359 090,31 євро.
Загальна сума заборгованості ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» перед компанією WESTEB GLOBAL KFT за угодами про відступлення права вимоги склала 3 009 160,68 євро.
Крім того, ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» станом на 24.04.2024 мало заборгованість перед компанією WESTER GLOBAL KFT, а саме: 
за контрактом від 12.03.2024 № WG-SE-12-03/24 на придбання дизельного палива в розмірі 613 307,15 євро;
за контрактом від 06.11.2020 № 06-11/20 на придбання дизельного палива в розмірі 45 902,19 євро;
за контрактом від 28.10.2022 № WG-SE-28-10/22 на придбання дизельного палива в розмірі 118 629,98 євро.
Таким чином, загальна заборгованість ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» перед компанією WESTEB GLOBAL KFT, станом на 25.06.2024, склала 3 787 000 євро.
25.06.2024 між ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» (Сторона 1) та Компанією WESTER GLOBAL KFT (Сторона 2), з метою врегулювання заборгованості, укладено наступні угоди: 
- угода від 25.06.2024 №1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з умовами якої Сторона 1 і Сторона 2 дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів, у яких Сторона 1 і Сторона 2 є сторонами: за контрактами: а) № WG-SE-28-10/22 від 28.10.2022 та відповідно до акту звірки від 24.06.2024 Сторона 1 є боржником, а Сторона 2 є кредитором при виконанні грошових зобов`язань в сумі 118629,98 євро; б) № WG-SE-29-09/22 від 29.09.2022 та відповідно до акту звірки від 24.06.2024 Сторона 1 є кредитором, а Сторона 2 є боржником при виконанні грошових зобов`язань в сумі 3787000 євро;
- угода від 25.06.2024 №2 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з умовами якої Сторона 1 і Сторона 2 дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів, у яких Сторона 1 і Сторона 2 є сторонами: за контрактами: а) № WG-SE-12-03/24 від 12.03.2024 та відповідно до акту звірки від 24.06.2024 Сторона 1 є боржником, а Сторона 2 є кредитором при виконанні грошових зобов`язань в сумі 613307,15 євро; б) №06-11/20 від 06.11.2020 та відповідно до акту звірки від 24.06.2024 Сторона 1 є боржником, а Сторона 2 є кредитором при виконанні грошових зобов`язань в сумі 45902,19 євро; в) № WG-SE-29-09/22 від 29.09.2022 та відповідно до акту звірки від 24.06.2024 Сторона 1 є кредитором, а Сторона 2 є боржником при виконанні грошових зобов`язань в сумі 3787000 євро;
- угода від 25.06.2024 №3 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з умовами якої Сторона 1 і Сторона 2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, на підставі нижчезазначених Угод про відступлення права вимоги від 25.06.2024 №1, від 25.06.2024 №2, від 25.06.2024 №3 від 25.06.2024 №5 на загальну суму 3009160,68 євро.
В акті перевірки вказані документи були взяті до уваги, однак, за висновком контролюючого органу, наведені зустрічні вимоги не відповідають вимогам Постанови Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 «Про затвердження Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів» (далі - Інструкція № 7), а саме: не випливають з двох різних зобов`язань між ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» та WESTER GLOBAL KFT, Угорщина, де кредитор одного зобов`язання є боржником за іншим та їх однорідності.
Крім того, відповідно до пункту 14-6 Постанови № 18 банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотримання резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахування зустрічних однорідних вимог.
Таким чином, на думку відповідача, зарахування зустрічних вимог по контракту від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22 з WESTER GLOBAL KFT на суму 3 787 000 євро є таким, що суперечить вимогам чинного валютного законодавства. Станом на 03.03.2025 у ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ», відповідно до первинних документів за контрактом від 29.09.2022 № WG-SE-29-09/22 дебіторська заборгованість складає 3 823 660 євро.
Отже, єдиною підставою для висновку про допущення позивачем порушення частини другої статті 13 Закону України «Про валютні операції» в частині граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами слугувало неврахування відповідачем угод про зарахування зустрічних вимог.
Пунктом 14-6 Постанови № 18 визначено, що банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Стосовно обмежень запроваджених вказаною нормою суд звертає увагу на наявність усталеної практики Верховного Суду щодо питання запровадження нормативно-правовими актами Національного банку України обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті.
Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в зазначеній вище постанові від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18 вказав наступне: «Практика обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті вперше була запроваджена Постановою Правління НБУ від 20 серпня 2014 року №515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України».
Метою такого обмеження було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України та контролю валютних операцій. Їх норми адресовані уповноваженому банку, що здійснює валютний контроль за експортною операцією. Саме у контексті мети введено в дію обов`язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України частини надходжень у визначеному розмірі.
В подальшому, дія таких обмежень пролонгувалась Правлінням НБУ шляхом прийняття типових постанов, в т. ч. і постанов Правління НБУ №386 та №410, у пунктах 4 яких встановлено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора/російських рублях (незалежно від суми операції).
Водночас, вказані обмеження щодо зняття експортних операцій з валютного контролю, запроваджені Постановами Правління НБУ №386 та №410, адресовані виключно уповноваженим банкам. Обов`язок продажу валютної виручки у певному розмірі сам по собі не є обмеженням для сторін у здійсненні розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами шляхом зарахування зустрічних грошових вимог.
Крім того, вказані положення актів НБУ не регулюють підприємницької діяльності суб`єктів господарювання, не встановлюють форми розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та, як підзаконні акти, не можуть обмежувати дію норм Законів України, положення яких судом наведено вище, та якими передбачено вільний вибір сторонами контракту форми розрахунків.».
Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 813/1342/16.
Викладені вище правові висновки Верховного Суду були сформульовані у контексті застосування положень Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який станом на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність.
Разом з тим, хоча зазначений Закон втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про валюту і валютні операції», наведені вище висновки та підходи Верховного Суду залишаються актуальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Це пояснюється тим, що Закон України «Про валюту і валютні операції» не запровадив нових концептуальних підходів до вирішення питання припинення зобов`язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог або відступлення права вимоги, не змінив засад свободи вибору способу розрахунків у межах законодавчо дозволених форм, а також не заперечив можливості припинення валютних зобов`язань способами, передбаченими цивільним законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 420/12562/23, яка підтримана, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі № 320/29423/23, від 23 жовтня 2025 року у справі № 260/4525/24.
Суд зауважує на тому, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з- поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Наведені вище норми законодавства регулюють порядок припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов`язання в інший спосіб.
У разі якщо норма Закону № 2473-VIII чи нормативно-правового акта Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
При цьому, жодних обмежень на використання такого способу, як відступлення права вимоги за зовнішньоекономічними операціями чи припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних вимог законами України не передбачено. 
Між тим, Положення актів НБУ не регулюють підприємницької діяльності суб`єктів господарювання, не встановлюють форми розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, не містять прямої заборони припинення зобов`язань у разі відступлення права вимоги та, як підзаконні акти, не можуть обмежувати дію норм Законів України, якими передбачено вільний вибір сторонами форми розрахунків.
Натомість, сторони зовнішньоекономічних операцій - ТОВ «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» та WESTER GLOBAL KFT, здійснюючи експортно-імпортні операції, обґрунтовано виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог та з того, що таке право не може бути скасоване підзаконними актами.
Враховуючи встановлені у справі обставини, а саме: виконання зобов`язань резидента України перед нерезидентом за зовнішньоекономічним контрактом, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, за наявності належним чином оформлених документів, на переконання суду, відповідач дійшов передчасних висновків про нарахування позивачу пені за порушення ч.3 ст.13 Закону № 2473-VIII, з огляду на що спірне податкове повідомлення-рішення від 23 квітня 2025 року № 0035845/0706, прийняте ГУ ДПС у м. Києві, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, з урахуванням вищевикладеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
На підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю СОІЛ ЕНЕРДЖИ» (01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, код ЄДРПОУ 43452363) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23 квітня 2025 року № 0035845/0706.
3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СОІЛ ЕНЕРДЖИ» (01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, код ЄДРПОУ 43452363) сплачений судовий збір у розмірі 30 280,00 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.