Справа № 127/7274/25 
Провадження № 33/801/1188/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року в справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн.) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605,60 грн. в дохід держави.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає, що судом не було надано оцінки поданому його захисником Букіним О.С. клопотанню про залучення прокурора для участі у розгляді даної справи. Працівниками поліції не було зафіксовано факту руху, тобто керування ним транспортним засобом. У судовому засіданні поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що вони особисто не здійснювали зупинку транспортного засобу і не були свідками того, як відповідний транспортний засіб здійснював будь-який рух. Судом протиправно було відмовлено у задоволенні клопотання його захисника про повторний виклик поліцейського ОСОБА_4 , який нібито здійснював зупинку транспортного засобу і який на виклик суду не з`явився. Також судом безпідставно було відмолено у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик свідка, який здійснював керування транспортним засобом.
Також в апеляційній скарзі Нечипорук І.М. просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи тим, що вперше апеляційну скаргу було подано 14 жовтня 2025 року, тобто протягом визначеного ст. 294 КУпАП строку. З технічних причин, при завантаженні апеляційної скарги з додатками через систему «Електронний суд» системою не було завантажено додаток у вигляді копії договору про надання правової допомоги, у зв`язку з чим постановою Вінницького апеляційного суду від. 24 жовтня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто. Повторно апеляційна скарга подається 27 жовтня 2025 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 07 жовтня 2025 року та згідно супровідного листа від 09 жовтня 2025 року направлено ОСОБА_1 та адвокату Букіну О.С. (а.с.76-79). 
Тобто останній день визначеного законом строку на подання апеляційної скарги припадав на 17 жовтня 2025 року. 
Вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано через свого захисника – адвоката Букіна О.С. 14 жовтня 2025 року (а.с.81-91).
Однак, постановою Вінницького апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року апеляційну скаргу повернуто з тих підстав, що адвокатом на підтвердження своїх повноважень було надано лише ордер без витягу з договору про надання правової допомоги, що визначено ст. 271 КУпАП (а.с.94).
Повторно апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано через свого захисника – адвоката Букіна О.С. 27 жовтня 2025 року, до якої додано документи на підтвердження повноважень захисника, передбачені ст. 271 КУпАП (а.с.96-111).
Беручи до уваги, що вперше апеляційну скаргу було подано на сьомий день з дня винесення постанови, однак, її було повернуто апеляційним судом через не підтвердження повноважень захисника, зважаючи на те, що повторно апеляційну скаргу подано на третій день з моменту винесення постанови щодо повернення апеляційної скарги, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню. 
До апеляційної скарги додано також клопотання про залучення прокурора до участі в розгляді справи та про виклик свідка.
Так, у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі прокурора відмовлено, оскільки, виходячи з положень ст. 250 КУпАП, участь прокурора у даній категорії справ не є обов`язковою.
Так само апеляційним судом відмовлено і в задоволенні клопотання про виклик свідка через його необгрунтованість.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення по суті обставин справи.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №262806, складеного інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Кирилюком Я.О., 05 березня 2025 року о 13 год. 05 хв. в м. Вінниці, по вул. Немирівське шосе, 117, водій   ОСОБА_1  керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з.  НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; тремтіння пальців рук; хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку на місці зупинки в ході безперервної відеофіксації на портативний відеореєстратор №470766 та 468479. Вказаними діями  ОСОБА_1  порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 05 березня 2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 березня 2025 року; рапортом інспектора взводу 2 роти 1 БУПП у Вінницькій області молодшого лейтенанта поліції Бортновського М. від 05 березня 2025 року; відеозаписами з боді-камер поліцейських на DVD-R диску; поясненнями працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Однак, вказаний висновок зроблений за неповного з`ясування обставин даної справи та без повного і всебічного дослідження наявних в ній доказів.
Як в апеляційній скарзі, так і в суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечував факт керування ним автомобілем «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 .
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відповідно до положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, або свідками, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної камери поліцейського, дійшов висновку, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , є доведеним. Крім того, судом зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення складено не за те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а за те, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксована у відповідності до вимог законодавства.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Поліцейський Кирилюк Я.О., викладаючи в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №262806 від 05 березня 2025 року суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин зазначив, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду відмовився.
Апеляційний суд виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом у справі, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Оглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського апеляційний суд встановив, що викладені у протоколі обставини щодо факту керування ОСОБА_1 автомобілем не підтверджуються. Факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на відео не зафіксований. На відео видно, як автомобіль знаходиться у нерухомому стані на узбіччі дороги, в спеціально відведеному місці для зупинки (стоянки). 
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 працівникам поліції не надавав жодних пояснень щодо визнання факту керування ним транспортним засобом.
У судовому засіданні при апеляційному перегляді справи ОСОБА_1 пояснив, що він не керував транспортним засобом, за кермом «був його малий», якого він взяв з собою, адже вчора (за день до складання протоколу) вживав спиртні напої. Після пропозиції поліцейського пройти огляд зателефонував адвокату, який сказав зачекати, про що він повідомив поліцейських. Однак, вони ніяк не відреагували. Він не знав як себе вести і що відповідати на запропоновані поліцейськими декілька варіантів його поведінки.
Крім того, на відео на перших хвилинах відображено, як ОСОБА_1 нечітко, але вказує, що «це не я, а хлопець».
Ці пояснення узгоджуються з діалогом, відображеним на відео: «Пили вчора. Я даже взяв «малого»» (13:21).
Тобто, факт руху автомобіля на відео не зафіксований, а відтак керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доводиться цим доказом і зроблений судом на припущеннях. 
Вказані обставини підтвердили також поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які суду пояснили, що ОСОБА_1 було зупинено іншим працівником поліції - командиром роти ОСОБА_4 , який саме перебував на вул. Немирівське шосе у м. Вінниці, оскільки надійшов виклик про те, що водій автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , на території магазину «Грош» можливо перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Після чого командиром роти ОСОБА_4 було ввімкнено камеру і розпочато спілкування з водієм автомобіля «Renault Master», д.н.з.  НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . Оскільки командиру роти ОСОБА_4 необхідно було слідувати по його виклику, вони продовжили спілкування з водієм ОСОБА_1 , під час якого в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. 
Суд першої інстанції не надав вказаним поясненням жодної оцінки.
Поліцейський ОСОБА_4 , який зі слів поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зупиняв ОСОБА_1 , на виклик суду не з`явився, тобто факт зупинки, а відтак і факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не підтвердив.
Із вказаного слідує, що суть адміністративного правопорушення разом з описом установлених поліцейським в протоколі обставин йдуть в розріз з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
З відео видно, що у ОСОБА_1 вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння (порушення мови, порушення координації рухів), але це не підтверджує факт керування транспортним засобом. 
Не знайшло своє підтвердження твердження поліцейських про надходження до них виклику з приводу перебування водія автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , на території магазину «Грош» у стані алкогольного сп`яніння. Особу, яка здійснила виклик не встановлено та не опитано.
Також не надано відеозаписи з камер спостереження магазину «Грош», що реально можливо було зробити, які підтвердили б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Отже, з відео, яке суд першої інстанції взяв до уваги, не вбачається:
- факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
- факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;
- підстави зупинки;
- жодного випадку визнання ОСОБА_1 факту кернування ним транспортним засобом.
Крім цього, з незрозумілих причин адміністративне провадження розпочав один екіпаж поліції, а в подальшому здійснював його інший екіпаж. 
Апеляційний суд вважає, що другий екіпаж, який прибув на підміну першому, зобов`язаний був з`ясувати всі обставини адміністративного правопорушення з самого початку, і саме він повинен був переконатися в тому, що керував транспортним засобом саме ОСОБА_1 , за яких обставин він був зупинений, а також вчиняти всі інші дії для встановлення істини у справі, в тому числі збір доказів.
Однак, другий екіпаж навіть не намагався з`ясувати в особи, яка притягається до відповідальності, звідки він їхав, хто його зупинив, причину зупинки, вже не кажучи про виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 як у водія, з подальшою вимогою пройти огляд з роз`ясненнями останньому наслідків такої відмови. Провадження розпочалося з оголошення ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.
Висновок суду про доведення факту керування ОСОБА_1 , який вийшов з транспортного засобу з боку водія (за відсутності інших осіб), а також через відсутність застережень чи пояснень з його боку того, що він керував транспортним засобом після зупинки, є помилковими.
По-перше, перший екіпаж (як і другий) навіть не звинувачував його в тому, що він керував транспортним засобом в момент підходу до транспортного засобу, який стояв з вимкненим двигуном.
По-друге, не доведено факт зупинки транспортного засобу першим екіпажом.
По-третє, без висунутих звинувачень щодо керування у ОСОБА_1 не було необхідності надавати пояснення щодо того, що він не керував транспортним засобом.
А висновок суду щодо того, що ОСОБА_1 не надав суду будь-яких належних доказів в спростування своєї невинуватості не відповідає конституційним принципам, зокрема, положенням статті 62 Конституції України: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Також помилковим є висновок суду з приводу відсутності у матеріалах доказів щодо протиправності дій працівників поліції на час складання протоколу та щодо оскарження таких дій ОСОБА_1 , оскільки дані, що містяться в протоколі, в силу вимог статті 251 КУпАП, є доказами, які підлягають оцінці судом у порядку ст. 252 цього ж кодексу при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідність та законність дій працівників поліції щодо складання адміністративних матеріалів має оцінюватись судом (суддею), в провадженні якого знаходиться матеріал про притягнення особи до адміністративної відповідальності, у сукупності з іншими доказами відповідно до процесуального закону.
Виконання працівником поліції своїх повноважень відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за №1452/735, є предметом розгляду судом у справі про адміністративне правопорушення при притягненні особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому дії працівників поліції та складені ними матеріали не встановлюють прав і обов`язків для учасників спірних правовідносин, а тому не є діями чи рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, а є лише підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення, а отже, оскарження дій працівників поліції щодо здійснення ними контролю за безпекою дорожнього руху та складанні адміністративних матеріалів в судовому порядку не передбачено.
Правильність складання адміністративних матеріалів та законність дій посадових осіб при цьому зобов`язаний перевіряти орган, до компетенції якого віднесено розгляд справи про адміністративне правопорушення, в якій такі матеріали є доказом.
При цьому складені працівником поліції адміністративні матеріали фіксують обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі цих матеріалів.
Під час розгляду адміністративної справи № 712/7385/17 (постанова від 13 березня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, тому заслуговують на увагу і надавати оцінку решті доводам апеляційної не має правового значення.
Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення - керування транспортним засобом, що є необхідним для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання ОСОБА_1  про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року в справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало