ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/24256/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у не виплаті додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі – Постанова №168), із розрахунку 100000 грн. на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення та за час перебування у відпустці для лікування внаслідок отриманого поранення та стягнути 172795,70 грн додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 із розрахунку 100000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого тяжкого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини та за час перебування у відпустці для лікування внаслідок отриманого поранення, за періоди: з 27 січня 2025 року по 05 лютого 2025 року; з 07 квітня 2025 року по 17 квітня 2025 року; з 06 лютого 2025 року по 07 березня 2025 року; з 08 березня 2025 року по 06 квітня 2025 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач повинен був нарахувати йому додаткову винагороду у збільшеному розмірі за час перебування на стаціонарному лікуванні та за час перебування у відпустці для лікування після травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.
Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачам строк для подання відзиву.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
14 листопада 2025 року до суду надійшов відзив, у якому В/ч НОМЕР_1 просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до довідки ВЛК від 05 лютого 2025 року №249 зазначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів. Згідно із довідкою ВЛК від 07 березня 2025 року №2025-0307-1039 травма (поранення) ТАК пов`язане із захистом Батьківщини. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів. Однак, зі змісту вказаних довідок не випливає, що травма важка, а тому, законних та правових підстав щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням у відпустці після лікування тяжкого поранення не має, в розумінні пункту 12 Постанови №168.
18 листопада 2025 року до суду надійшли подані позивачем додаткові докази по справі, а саме інформаційна довідка В/ч НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно Постанови №168 №4324 від 23 жовтня 2025 року.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що позивач відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 03 листопада 2024 року №328 з 03 листопада 2024 року зарахований до списків особового складу частини.
Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №2587 від 23 квітня 2025 року підтверджено участь позивача у таких заходах в період з 14 по 30 листопада 2024 року, з 08 грудня 2024 року по 26 січня 2025 року.
27 січня 2025 року отримав поранення під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1282 від 20 лютого 2025 року.
З 27 січня 2025 року по 05 лютого 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до виписки №813.
Довідкою військово-лікарської комісії №249 від 05 лютого 2025 року підтверджено кваліфікацію травми як ЛЕГКОЇ та визначено потребу відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.
Довідкою військово-лікарської комісії №2025-0307-1039 від 07 березня 2025 року підтверджено кваліфікацію травми ЛЕГКОГО ступеню та визначено потребу відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.
З 07 квітня 2025 року по 17 квітня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до виписки №12637(25).
Довідкою військово-лікарської комісії від 05 травня 2025 року №2025-0505-1115 підтверджується, що … «травма ТЯЖКОГО ступеня; Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини… Захворювання, ТАК пов`язане з проходженням військової служби…»
З метою з`ясування питання проведення нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період перебування на стаціонарному лікуванні на адресу відповідача було направлено адвокатський запит.
07 жовтня 2025 року В/ч НОМЕР_1 листом відмовила у виплаті за спірний період.
Уважаючи таку бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 – 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції Постанови № від 15 листопада 2024 р. № 1311).
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту – із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналіз пункту 1-2 Постанови №168 дозволяє зробити висновок, що нарахування та виплата військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень здійснюється за таких умов:
а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Спірним питанням є виплата додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 із розрахунку 100000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини та за час перебування у відпустці для лікування внаслідок отриманого поранення, за періоди: з 27 січня 2025 року по 05 лютого 2025 року, з 06 лютого 2025 року по 07 березня 2025 року; з 08 березня 2025 року по 06 квітня 2025 року, з 07 квітня 2025 року по 17 квітня 2025 року.
Позивач уважає, що оскільки довідкою військово-лікарської комісії від 05 травня 2025 року №2025-0505-1115 підтверджується, що травма ТЯЖКОГО ступеня; травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини, тому він має право на отримання додаткової винагороди.
Судом установлено, позивач з 27 січня 2025 року по 05 лютого 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до виписки №813 та з 07 квітня 2025 року по 17 квітня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до виписки №12637(25).
З інформаційної довідки В/ч НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно Постанови №168, №4324 від 23 жовтня 2025 року судом установлено, що позивачу у січні, лютому та квітні 2025 року виплачено грошові кошти по лікуванню за поранення.
У січні 2025 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 27 по 31 січня 2025 року та йому виплачено 16129,03, тобто ((100000,00/31 день (кількість днів у січні місяці) *5 днів стаціонарного лікування); з 01 по 05 лютого 2025 року та йому виплачено 17857,14, тобто ((100000,00/28 день (кількість днів у лютому місяці) *5 днів стаціонарного лікування); з 07 квітня 2025 року по 17 квітня 2025 року та йому виплачено 36666,67, тобто ((100000,00/30 днів (кількість днів у квітні місяці) *11 днів стаціонарного лікування).
Отже, за час стаціонарного лікування після поранення позивачу виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.
Після цього, довідкою військово-лікарської комісії №249 від 05 лютого 2025 року підтверджено кваліфікацію травми як ЛЕГКОЇ та визначено потребу відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. Пізніше, довідкою військово-лікарської комісії №2025-0307-1039 від 07 березня 2025 року підтверджено кваліфікацію травми ЛЕГКОГО ступеню та визначено потребу відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів. 
Отже, оскільки виплата додаткової винагороди передбачена, зокрема для осіб, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, то підстави для виплати винагороди у зазначений період відсутні.
Саме тому, відповідач правомірно не нарахував йому підвищену додаткову винагороду за період перебування у відпустці, оскільки у довідках ВЛК зазначена тяжкість отриманої травми легка, тобто відсутній факт перебування у відпустці для лікування після поранення у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком ВЛК.
При цьому, відповідно до довідки ВЛК від 05 травня 2025 року №2025-0505-1115 у гарнізонній військово-лікарській комісії №2 в/ч НОМЕР_2 проведено медичний огляд позивача. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Тобто ця довідка не підтверджує перебування у відпустці для лікування після поранення у зв`язку із отриманням тяжкого поранення. Також позивач обстежувався на предмет захворювання, а не поранення (травми, контузії, каліцтва) згідно вимог Постанови №168.
До того ж, суд зазначає, що вказані довідки ВЛК про встановлення ступеня порання як легке є чинними та не скасованими.
Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

16.01.26