П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № Н/240/14533/23 
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М. 
Суддя-доповідач: Драчук Т. О. 
14 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2023 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати з 20.11.2022 підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача провести з 20.11.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, визначеній законом про Державний бюджет України на відповідний рік, з підстав прийняття Конституційним судом України рішення № 6-р/2018 від 17.07.2018.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка полягає в не нарахуванні та не виплаті з 20.11.2022 підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, встановленого статтею 39 Закону № 796-XII.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 20.11.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 , підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону № 796-XII, у розмірі два прожиткових мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат.
03.07.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось до суду із заявою (вх від 04.07.2025) про перегляд судового рішення від 17.08.2023 у справі №240/14533/23 за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування заяви зазначає, що однією з основних умов для визначення права особи на встановлення підвищення до пенсії на умовах ч. 2 ст. 39 Закону №796 є підтвердження факту проживання цієї особи на територіях радіоактивного забруднення; матеріалами судової справи підтверджено, що згідно витягу з реєстру територіальної громади за № 2022/001137593 від 14.11.2022 зареєстроване місце проживання Позивача АДРЕСА_1 ; після закінчення розгляду цієї справи були виявлені обставини, які свідчать про надання Позивачем недостовірних відомостей про місце свого проживання, які привели до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення; на розгляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 року за №1202565490000061 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України; згідно ухвали від 02.06.2025 року у справі № 279/2432/25 було встановлено, що ОСОБА_1 , який будучи обізнаним у положеннях законодавства щодо підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном (грошовими коштами Державного бюджету України) шляхом обману; реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 здійснив реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що останньому видано витяг з реєстру територіальної громади номер 2022/002237593; в подальшому ОСОБА_1 за вказаним місцем реєстрації не проживав, а фактично проживав у м. Звягель Житомирської області.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишено в силі рішення від 17.08.2023 в адміністративній справі № 240/14533/23 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви за нововиявленими обставинами, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з огляду на наступне.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у справі була бездіяльність відповідача, яка полягала в не нарахуванні та не виплаті з 20.11.2022 підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, встановленого статтею 39 Закону № 796-XII.
Відповідно до ст. 39 Закону України № 796-ХІІ, позивач мав право на отримання підвищення до пенсії у розмірі два прожиткових мінімуму для працездатних осіб при умові, що він на момент виникнення спірних правовідносин є непрацюючим пенсіонером та проживає на території зони гарантованого добровільного відселення.
Суд задовольнив позов, оскільки при розгляді справи було встановлено, що станом на 20.11.2022 позивач є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача, проживає в населеному пункті, який, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, і останній не виплачує йому підвищення до пенсії, передбачене ст. 39 Закону України № 796-ХІІ.
Заявник у заяві стверджує, що реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном (грошовими коштами Державного бюджету України) шляхом обману, ОСОБА_1 здійснив реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що останньому видано витяг з реєстру територіальної громади номер 2022/002237593; в подальшому ОСОБА_1 за вказаним місцем реєстрації не проживав, а фактично проживав у м. Звягель Житомирської області.
Отже під час розгляду справи судом було встановлено наявність обставин, з якими законодавець пов`язує виплату особі підвищення до пенсії, передбаченого ст. 39 Закону України № 796-ХІІ.
Частиною четвертою статті 361 КАС України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Обов`язковою умовою для визнання обставин нововиявленими є не лише відсутність у заявника інформації про них на час розгляду справи, а й об`єктивна неможливість одержати її у відповідний час.
В заяві відповідач фактично просить переоцінити докази (витяг з реєстру територіальної громад), за якими було встановлено обставини, які слугували підставою для задоволення позову.
ГУ ПФУ в Житомирській області не надано відомостей про встановлення будь-яким рішенням суду факту підробки вказаних документів про реєстрацію місця проживання позивача чи внесення в них завідомо неправдивих відомостей.
Факт того, що на розгляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2025 за №1202565490000061 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України і судом прийнята ухвала від 02.06.2025 року у справі № 279/2432/25 не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами у відповідності до норм ст. 361 КАС України.
Нові ж докази, на які посилається заявник, не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом, а тому не є, відповідно до КАС України підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
Тобто в даному випадку обов`язок доведення правомірності спірної бездіяльності покладався на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Суд першої інстанції вважає, що на час розгляду справи № 240/14533/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області могло знати про таку обставину, як проживання/непроживання позивач не проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, враховуючи права, які надані йому підпунктами 2, 5, 6, 7, 8, 17 пункту 6 Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21 грудня 2022 року №28-2).
Отже, враховуючи, що істотні для справи обставини, на які посилається в заяві відповідач, були встановлені судом та могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, суд першої інстанції вважає, що немає підстав для скасування рішення суду від 17.08.2023 в справі № 240/14533/23, та відмовляє в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Колегія суддів, в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відтак, нововиявлені обставини - це істотні юридичні факти, які існували на момент розгляду справи, але стали відомими після ухвалення рішення і можуть призвести до його перегляду задля об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Разом з цим, у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 640/19240/21 Верховний Суд зазначив, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.
Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази і тим більше не припущення учасників справи, що не підтверджено відповідними доказами.
Зокрема, ними можуть бути скасування рішення або вироку суду, що мали преюдиційне значення під час прийняття рішення судом; факти, встановлені вироком суду, що набрав законної сили; завідомо неправдиві показання свідка в судовій справі; завідомо неправильний висновок експерта; фальшиві документи або речові докази тощо.
Також, постановою від 16 березня 2021 року у справі № 802/1462/16-а Верховний Суд вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19, від 28 жовтня 2020 року у справі №200/11289/19-а та від 12 листопада 2020 року у справі №804/2223/17.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 року у справі “Pravednaya v. Russia”, пп.27, 28).
Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи та факт, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Ознаку "не були і не могли бути відомі особі" слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 826/13811/16.
В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16 перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
Так, за змістом ст.39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", право на підвищення до пенсії у розмірі, що дорівнює трьом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено законом на 01 січня календарного року, мають пенсіонери, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, при зверненні з позовною заявою в межах адміністративної справи №240/14533/23 позивач до позову долучив Витяг із реєстру територіальної громади номер 2022/002237593, відповідно до якого місце проживання ОСОБА_1 з 14.11.2022 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, позивач сам надав до адміністративного позову (в межах справи №240/14533/23) витяг з реєстру територіальної громади (номер витягу 2022/001137593 від 14.11.2022) в якому зазначено адресу проживання - АДРЕСА_1 (а.с.5 справи №240/14533/23).
В подальшому, мало місце відкриття кримінального провадження №12025065490000061 від 13.03.2025 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.190 КК України.
В свою чергу, в межах даного провадження встановлено, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації (за адресою: АДРЕСА_1 ) не проживав, а фактично проживав у м. Звягель Житомирської області.
Також, під час розгляду кримінального провадження у судовому засіданні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області обвинувачений ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, та зазначив, що він вину у скоєному кримінальному проступку визнає повністю, щиро розкаюється, шкоду відшкодував.
З урахуванням зазначеного, ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2025 в межах справи №279/2432/25 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1ст. 190 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.
Кримінальне провадження за №12025065490000061 від 13.03.2025, щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст.190 КК України - закрито.
Вказана ухвала набрала законної сили 10.06.2025.
Згідно з ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачу лише з моменту набрання законної сили ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2025 в межах справи №279/2432/25 стало відомо про надання позивачем завідомо неправдивих відомостей. Тобто, фактично настали істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Щодо посилання суду першої інстанції, що "Головне управління Фонду має право:
...
2) отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань;
...
5) користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами;
6) проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати;
7) перевіряти достовірність відомостей, поданих страхувальником для отримання страхових коштів, дотримання порядку використання страхувальником наданих йому страхових коштів, відмовляти у фінансуванні виплат у разі відмови або перешкоджання страхувальником проведенню перевірки, виявлення фактів подання страхувальником недостовірних відомостей або порушення порядку використання страхових коштів;
8) отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки;
...
17) інші права, передбачені законодавством.", колегія суддів зазначає, що в даних правових відносинах позивачем долучався Витяг із реєстру територіальної громади номер 2022/002237593, відповідно до якого місце проживання ОСОБА_1 з 14.11.2022 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, вказаний доказ був дійсний, а суду та відповідачу не було відомо про його неправдивість.
Отже, беззаперечне ствердження суду першої інстанції, що відповідачу могла бути відома обставина, що позивач не проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, є здебільшого припущенням суду першої інстанції, особливо з урахуванням Витягу із реєстру територіальної громади номер 2022/002237593, а тому колегія суддів відноситься до вказаного висновку критично.
Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В свою чергу, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право громадян на отримання підвищення до пенсії як непрацюючих пенсіонерів, які проживають на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону України №796-ХІІ.
Разом з цим, позивач не довів, що проживає на території радіоактивного забруднення з урахуванням ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2025 в межах справи №279/2432/25 та визнав свою вину у введенні суду в оману щодо його фактичного місця проживання.
Враховуючи викладене, обов`язковість встановлених обставин в ухвалі Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2025 в межах справи №279/2432/25 (в межах ч.6 ст.78 КАС України) для адміністративного суду під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 та статті 39 Закону України №796-ХІІ, позивач не має права на щомісячне отримання підвищення до пенсії, як непрацюючий пенсіонер у розмірі, встановленому зазначеною правовою нормою, оскільки не проживає на території радіоактивного забруднення, а тому слід відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, - задовольнити.
Скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року в адміністративній справі №240/14533/23 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.