Номер провадження: 22-ц/813/1717/25 
Справа № 947/37615/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович
на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 лютого 2024 року
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 394709-КС-001 про надання кредиту від 11.09.2021, що становить 106697(сто шість тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 65 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту — 47618,89 грн; суми прострочених платежів по процентах - 57 355,09 грн ; суми прострочених платежів за комісією - 1 723,67 грн.. При цьому представник позивача посилається на те, що 11.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір № 394709-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 13 Законом України “Про електронну комерцію”. ТОВ «Бізнес Позика» 11.09.2021 направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти Договір № 394709-КС-001 про надання кредиту. 11.09.2021 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 394709-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7307, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 11.09.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір № 394709-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України “Про електронну комерцію”. Відповідно до умов Договору ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 394709-КС-001 належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти на загальну суму 22 510,00 грн., чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на зазначені вище обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» вимушене звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147,20 гривень. 

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 01.02.2024 року позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ЄДРПОУ: 41084239) про стягнення заборгованості за кредитним договором — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ЄДРПОУ: 41084239) заборгованість за Договором № 394709-КС-001 про надання кредиту від 11.09.2021, в розмірі 106697 (сто шість тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 65 копійок, з яких:
- сума прострочених платежів по тілу кредиту - 47618 (сорок сім тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 89 копійок;
- сума прострочених платежів по процентах - 57355 (п`ятдесят сім тисяч триста п`ятдесят п`ять) гривень 09 копійок;
- суми прострочених платежів за комісією - 1723 (одна тисяча сімсот двадцять три) гривні 67 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ЄДРПОУ: 41084239) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.
Рішення суду вмотивовано тим, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» є обґрунтованими та доведеними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слаблюк В.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, справу № 947/37615/23 за позовом ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором переглянути в апеляційній інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі наголошується, що ОСОБА_1 не з`явилась на судове засідання, на якому було ухвалено спірне судове рішення та не повідомила про причини своєї неявки відносно цього засідання виходячи з того, що заявниця не була повідомлена про розгляд справи щодо неї Київським районним судом м. Одеси, а також не повідомлена про судове засідання, яке відбулось 01.02.2023 року, за результатами якого винесено заочне рішення. Таким чином, відповідачка була позбавлена права на справедливий суд та відповідно не мала змоги надати відзив на позовну заяву на час винесення судового рішення.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ТОВ «Бізнес Позика» дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими ТОВ «Бізнес Позика», що в подальшому і привело до винесення оспорюваного рішення.
Сторона відповідачів вважає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам, на яких ґрунтувалося стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості. Акцентується увага суду на тому, що умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахункове-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Доказів наявності переліку послуг за які позичальником сплачується плата і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» не зазначило та не надало. 
Також, наголошується, що нарахування процентів у розмірі 57355,09 грн, яке фактично перевищує заборгованість за тілом кредиту, також може свідчити на не справедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для ОСОБА_1 щодо сплати кредиту. Беручи до уваги обставини, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та єдиним джерелом її доходу є пенсія, що підтверджується матеріалами справи, а саме копією довідки до акта огляду медико-соціальною комісією № 839512 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 .

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, представником ТОВ «Бізнес Позика» Покрищук А.В. подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року є законним та обґрунтованим.
В поясненнях наголошується, що відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути як тіло кредиту, так і сплатити проценти за користування ним і комісію. Крім того, акцентується увага на тому, що відповідач не оспорює факт укладання кредитного договору з позивачем та факт наявності своєї заборгованості за ним, більш того відповідачем було вчинено конклюдентні дії, тобто сплата частини суми боргу кредитора в розмірі 22510,00 грн.
Також, акцентується увага, що позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані на залишок по тілу кредиту виключно у межах строку дії договору, який був встановлений умовами кредитного договору, ніяких окремих до нарахувань боржнику (відсотків, комісії, штрафів і т.д.) після спливу дії кредитного договору здійснено не було.
Адвокатом Слаблюком В.М. який діє в інтересах ОСОБА_1 також подані додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що вимога про стягнення комісії за надання кредиту є безпідставною, та не підлягає задоволенню, оскільки в копії договору яка наявна в матеріалах справи відсутнє посилання на стягнення цієї комісії. 
Також, на думку представника скаржника заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами не співрозмірною сумі, яка вказана за кредитним договором та суперечить принципам розумності та добросовісності, і є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації.
Щодо розрахунку заборгованості зазначено, що надані Позивачем розрахунки не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, а їх зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.
Представником ТОВ «Бізнес Позика» Покрищук А.В. подані ще додаткові пояснення, в яких наголошується, що не слід ототожнювати проценти, які нараховуються Боржнику протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, що передбачено статтями 1048 та 1056 ЦК України і такі проценти не носять компенсаторного характеру та проценти, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за кредитним договором не повертається Позичальником у визначений ним строк і такі проценти носять компенсаторний характер.
Щодо безпосередньо розрахунку заборгованості зазначено, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не пояснює чому ті цифри й обчислення, які надав позивач є нібито хибними й невірними. Крім того звертається увага, що відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Слаблюк В.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі, оскаржуване рішення — скасувати.
Інші учасники справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

11.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (Далі - Позивач, ТОВ «Бізнес Позика») та ОСОБА_1 (Далі - Позичальник, Відповідач) було укладено Договір № 394709-КС-001 про надання кредиту (Далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Так, ТОВ «Бізнес Позика» 11.09.2021 року було направлено відповідачці ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 394709-КС-001 про надання кредиту.
11.09.2021 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 394709-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
ТОВ «Бізнес Позика» було направлено відповідачці ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7307, на номер телефону, що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривен 00 копійок, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом — Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0.86645542 процентів за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.
Проте, відповідачка до теперішнього часу свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №394709-КС-001 відповідачка здійснила часткову оплату на загальну суму 22510,00 грн.
Станом на 02.11.2023 заборгованість за Договором №394709-КС-001 про надання кредиту, складає в розмірі 106697(сто шість тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 65 копійок, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту-47618,89грн; суми прострочених платежів по процентах -57355,09грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 723,67 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Крім того, відповідачка здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості за Договором № 394709-КС-001, на загальну суму 22 510,00 гривень.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка (позичальник) вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справ № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що, підписавши за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору кредитний договір, ОСОБА_1 погодилась з визначеними у ньому умовами кредитування, в тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 394709-КС-001, станом на 02.11.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» у сумі 106 697,65 грн, з яких: 47618,89 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 57355,09 грн - сума прострочених платежів по процентам; 1723,67 грн - сума прострочених платежів за комісією.
Отже, заборгованість зі сплати процентів позивачем нараховано з урахуванням встановленого умовами договору строку кредитування та саме щодо стягнення вищевказаної суми було пред`явлено позов. Доказів на спростування вказаної суми відповідно до статті 81 ЦПК України відповідачем не надано, свого контррозрахунку не наведено.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що позивач просив суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а тому змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, пункту п`ятого ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Слід зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Наведене узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У своєму Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційного Суду України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
На викладене вище районний суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої заборгованості за відсотками та відповідно загальної суми заборгованості.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги та наявність підстав для зміни рішення в оскаржуваній частині і зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, а саме, зменшити суму прострочених платежів по процентах з 57355,09 грн до 30000 грн, загальну суму заборгованості з 106697,65 грн до 76697,65 грн.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та зміни заочного рішення, зменшивши суму прострочених платежів по процентах та загальної суми заборгованості.
У іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, заочне рішення суду першої інстанції зміні, відтак заочне рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні у зв`язку із здійсненням нового розподілу судових витрат, а саме зменшенню з 2147,20 до 1543,48 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович — задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 лютого 2024 року змінити, зменшити суму прострочених платежів по процентах з 57355,09 грн до 30000 грн, загальну суму заборгованості з 106697,65 грн до 76697,65 грн та суму судового збору з 2147,20 до 1543,48 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко