Справа № 569/24023/25

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
14 січня 2026 року м. Рівне
Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, РНОКПП НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.10.2025 року серії ЕПР1 № 488888, 20.10.2025 року о 14 год 28 хв в м. Рівне по вул. Захисників Маріуполя, 89, громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем марки Peugeot, н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами терміном на 1 рік від 23.01.2025 року Луцьким міськрайонним судом, справа №16139525. Правопорушення вчинене повторно протягом року. Громадянина ОСОБА_1 притягнено до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП постановою серії ЕНА №4434066 від 05.04.2025 року, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КупАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні показав, що він є діючим війсковослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу в ВЧ НОМЕР_3 на посаді водія. В день події виконував бойове завдання згідно з бойовим розпорядженням, на підтвердження чого надав суду Довідку від 05.11.2025 року з ВЧ НОМЕР_4 №1194/1/3490 ПС за вих №1194/4638. Разом з цим зазначив, що тимчасово його підрозділ передислокували в ВЧ НОМЕР_4 для проходження військової служби. Зауважив, що його обов`язки передбачають керування транспортним засобом, у разі потреби цілодобово, та оскільки військовослужбовців у його підрозділі не вистачає, а більшість з них ніколи не отримували посвідчення водія, для виконання наказів командира та своїх безпосередніх обов`язків він змушений в порушення вимог ПДР керувати транспортним засобом під час дії воєнного стану. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до такого висновку.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Відповідно до п. 2.1.а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Закон «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Згідно з ст. 15 Закону «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Частинами 2-4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами;
Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, у матеріалах справи наявні наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 488888 від 20.10.2025 року, довідка старшого інспектора, витяг з бази ІПНП щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відеозапис події.
24 лютого 2022 року Президентом України було видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан. Також Президентом України було видано Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Відповідно до вимог Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). 
З дослідженої суддею Довідки від 05.11.2025 року, виданої ВЧ НОМЕР_4 №1194/1/3490 ПС за вих №1194/4638 суддею встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_3 , яка тимчасово передислокувалася на території Рівненської області в ВЧ НОМЕР_4 . З вказаної довідки вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 з 11.10.2025 по 31.10.2025 року виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовим розпорядженням, а саме: у складі діючого угрупування сил і засобів Повітряних Сил Збройних Сил України згідно з переліком завдань, затвердженим Міністерством оборони України 06.05.2024 №1475/дск - виявлення, спостереження, супроводження та вогневе ураження повітряних цілей противника ( у тому числі мобільними вогневими групами).
Враховуючи зазначене, оскільки подія мала місце 20.10.2025 року, тобто під час виконання бойового завдання, суддя дійшла висновку, що на ОСОБА_1 не може бути накладене адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями останній відвертав настання більшої можливої шкоди.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо дії особи вчинені в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.
За наведеного, суддя дійшла висновку, що ОСОБА_1 вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП в стані крайньої необхідності, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 18, 126, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП - закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя         Наталія ГОРДІЙЧУК