ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 р. 	Справа № 440/4772/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 18.08.25 у справі № 440/4772/25
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України , Військової частини НОМЕР_1 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України (далі також – відповідачі), в якому просив:
1) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти та надати ОСОБА_1 :
-довідку форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва);
-довідку про виплати під час лікування;
-наказ про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування з вказанням причин.
2) зобов`язати Міністерство оборони України надати інформацію про юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 для направлення рапортів, так як саме МОУ відмовилось надіслати рапорти до Військової частини НОМЕР_1 та надати інформацію про їх адресу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.
В апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним у відзиві на позовну заяву, вказує на їх неврахування судом першої інстанції.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У додаткових поясненнях у справі Міністерство оборони України звертає увагу, що не є належним відповідачем у справі, з боку Міністерства оборони України протиправна бездіяльність у спірних правовідносинах відсутня. Також указує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту – неналежним.
Від позивача надійшло клопотання про витребування у Військової частини НОМЕР_1 доказів: накази про участь у зоні бойових дій; копії журналів про участь у зоні бойових дій; додаток 5 (Форма 5) - «довідка про обставини травми»; додаток 6 - порядок встановлення причинного зв`язку; наказ про виведення мене поза штат та на підставі чого.
Колегія суддів, розглянувши подане позивачем клопотання, дійшла висновку про залишення такого без задоволення з огляду на приписи ч. 5 ст. 77 КАС України, якою визначено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Так, за обставинами справи спірним є питання з`ясування того факту чи була протиправна бездіяльність відповідачів щодо нерозгляду і ненадання відповіді з документами на рапорти позивача.
Крім того, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії: виписки з послужного списку ОСОБА_1 , наказів про проходження служби ОСОБА_1 , рапорту ОСОБА_1 про надання довідки форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), рапорту ОСОБА_1 про надання довідки про виплати під час лікування, рапорту ОСОБА_1 про надання наказу про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування, рішення, прийняті за результатами розгляду вказаних рапортів.
Також суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання позивача про долучення доказів: письмових пояснень медичного працівника, медичних документів (за формою № 100 та за формою № 300), оскільки такі не стосуються предмету позову.
У заяві про приєднання до справи документів позивач просить приєднати копії повернутих АТ «Укрпошта» конвертів та рапортів як доказів бездіяльності відповідача, проте такі копії конвертів до заяви не додано (до заяви апелянтом надано копії рапортів та опис вкладення, без копій конвертів з відміткою Укрпошти про причини повернення).
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призначений на посаду командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення з 24.07.2024 відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2024 за № 219 /а.с. 108 -109/.
З 03.10.2024 старшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду головного сержанта 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2024 за № 293 /а.с. 111/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.01.2025 за № 6 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи – до їх повернення) увільнено старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, із займаної посади і зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 /а.с. 112/.
Згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2025 за № 144 старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та визнано таким, що 20 травня 2025 року вибув до нового місця проходження служби /а.с. 113 - 114/.
01.04.2025 ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Міністерства оборони України заяву, в якій просив надіслати його рапорти до Військової частини НОМЕР_1 , оскільки відсутня юридична адреса для направлення рапортів до командира вказаної військової частини /а.с. 56/. У додатках до заяви долучив: рапорт про надання форми 5, рапорт про надання форми 6, рапорт про надання направлення на проходження ВЛК, рапорт про надання наказу про виведення поза штат під час лікування, рапорт про надання довідки про виплати під час лікування, копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 724 /а.с. 21 – 22, 25 – 27, 29 – 30/.
Зазначена заява ОСОБА_1 з додатками надійшла до Міністерства оборони України 08.04.2025 вх. № С-70931 /а.с. 56/.
Листом Міністерства оборони України від 10.04.2025 за № 220/63/ВихЗВГ/1106 на звернення ОСОБА_2 стосовно направлення рапортів повідомлено, що у зверненні відсутні дані, які б свідчили про право звернення до Міноборони у порядку статті 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку з чим повернуто звернення без розгляду /а.с. 68/. Одночасно поінформовано, що заявник має право подати рапорт до своїх командирів (начальників) відповідно до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міноборони, затвердженого Наказом Міноборони від 06.08.2024 за № 531, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559, зокрема, через мобільний застосунок «Армія +».
Вважаючи, що має місце бездіяльність відповідачів щодо розгляду його рапортів, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи сторонами не надано доказів отримання Військовою частиною НОМЕР_1 рапортів позивача про надання довідки форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), довідки про виплати під час лікування, наказу про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування з вказанням причин, відсутні підстави для висновку про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено бездіяльність щодо розгляду відповідних рапортів.
Водночас суд першої інстанції вказав, що під час розгляду справи не встановлено порушення прав позивача Міністерством оборони України у зв`язку з ненаданням інформації про юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 , оскільки позивач не порушував це питання перед відповідачем та дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України надати інформацію про юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 для направлення рапортів є передчасними та з огляду на відсутність порушеного права та відповідно підстав для судового захисту,
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 25.03.1992 за №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За приписам частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
За змістом статей 12, 14 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі – Порядок № 531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 531 військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
За змістом пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку № 531 керівники органів військового управління, командири військових частин та підрозділів організовують та забезпечують дотримання встановленого порядку та строків розгляду рапортів військовослужбовців.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Формою звернення військовослужбовця є рапорт, який подається в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Пунктом 9 розділу ІІІ Порядку № 531 встановлені строки розгляду паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками), які обчислюються із дня (часу) подання військовослужбовцем відповідного рапорту.
Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що, на переконання позивача, відповідачами допущено бездіяльність щодо розгляду його рапортів про надання довідки форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); довідки про виплати під час лікування; наказу про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування з вказанням причин.
Матеріалами справи підтверджено, що 01.04.2025 позивач надіслав засобами поштового зв`язку до Міністерства оборони України заяву, в якій просив надіслати його рапорти до військової частини НОМЕР_1 , оскільки відсутня юридична адреса для направлення рапортів до командира вказаної військової частини /а.с. 56/. У додатках до заяви долучив: рапорт про надання форми 5, рапорт про надання форми 6, рапорт про надання направлення на проходження ВЛК, рапорт про надання наказу про виведення поза штат під час лікування, рапорт про надання довідки про виплати під час лікування, копія вивписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 724 /а.с. 21 – 22, 25 – 27, 29 – 30/.
Зазначена заява ОСОБА_1 з додатками надійшла до Міністерства оборони України 08.04.2025 вх. № С-70931 /а.с. 56/.
Листом Міністерства оборони України від 10.04.2025 за № 220/63/ВихЗВГ/1106 на звернення ОСОБА_2 стосовно направлення рапортів повідомлено, що у зверненні відсутні дані, які б свідчили про право звернення до Міноборони у порядку статті 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку з чим повернуто звернення без розгляду /а.с. 68/. Одночасно поінформовано, що заявник має право подати рапорт до своїх командирів (начальників) відповідно до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міноборони, затвердженого наказом Міноборони від 06.08.2024 № 531, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559, зокрема, через мобільний застосунок «Армія +».
Отже, рапорти про надання довідки форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); довідки про виплати під час лікування; наказу про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування з вказанням причин позивач надіслав лише до Міністерства оборони України.
Доказів надіслання (подання) вказаних рапортів до Військової частини НОМЕР_1 позивачем не надано. Факт отримання рапортів Військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву заперечується.
Враховуючи те, що в ході розгляду справи сторонами не надано доказів отримання Військовою частиною НОМЕР_1 рапортів позивача про надання довідки форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), довідки про виплати під час лікування, наказу про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування з вказанням причин, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено бездіяльність щодо розгляду відповідних рапортів.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти та надати ОСОБА_1 довідку форми 5 обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), довідку про виплати під час лікування, наказ про виведення ОСОБА_1 поза штат під час лікування з вказанням причин є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України надати інформацію про юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 для направлення рапортів, так як МОУ відмовилась надіслати рапорти до Військової частини НОМЕР_1 та надати інформацію про їх адресу, колегія суддів зазначає таке.
За матеріалами справи листом Міністерства оборони України від 10.04.2025 за № 220/63/ВихЗВГ/1106 на звернення ОСОБА_2 стосовно направлення рапортів повідомлено, що у зверненні відсутні дані, які б свідчили про право звернення до Міноборони у порядку статті 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку з чим повернуто звернення без розгляду.
Позивачем дії Міністерства оборони України щодо повернення його рапортів листом від 10.04.2025 за № 220/63/ВихЗВГ/1106 не оскаржуються.
У свою чергу, в ході розгляду справи судом не встановлено, що позивач звертався до Міністерства оборони України із заявою про надання інформації щодо юридичної адреси Військової частини НОМЕР_1 і відповідачем відмовлено у наданні таких відомостей.
При цьому Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву у цій справі із доказами його надіслання позивачу і у відзиві зазначено юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Способи захисту порушеного права особи унормовані статтею 245 КАС України, якою чітко визначені повноваження суду при вирішенні різних категорій справ. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В контексті наведеного, вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх встановлених обставин, адміністративний суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорено таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушення прав позивача Міністерством оборони України у зв`язку з ненаданням інформації про юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 , оскільки позивач не порушував це питання перед відповідачем.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України надати інформацію про юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 для направлення рапортів є передчасними.
З огляду на відсутність порушеного права та відповідно підстав для судового захисту, висновок суду першої інстанції про те, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, є обґрунтованим і законним.
Доводи та аргументи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, та з урахуванням яких судом першої інстанції вже надано оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
За приписами пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 у справі № 440/4772/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова