ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
13.01.2026	Справа № 910/13835/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»
до Приватного акціонерного товариства «Української страхової компанії
«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс»
про стягнення 101.464,39 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

06.11.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до Приватного акціонерного товариства «Української страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 101.464,39 грн страхового відшкодування.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем на підставі договору страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистерс» № 24199650 від 27.12.2024 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування в розмірі 174.153,60 грн автомобіля марки «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 , керування якого здійснював ОСОБА_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування» отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , якою скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР/223684892), згідно якого ліміт відповідальності становить 160.000,00 грн, франшиза 3.200,00 грн, а тому позивач звернувся до відповідача із заявою про компенсацію страхового відшкодування, яка відповідачем була задоволена частково в сумі 55.335,61 грн, що підтверджується довідкою № 5075/2025/вих від 19.08.2025. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування в сумі 101.464,39 грн (160.000,00 грн - 3.200,00 грн - 55.335,61 грн).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 відкрито провадження у справі № 910/13835/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) учасників справи.
Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.
У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 13.11.2025 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 18.11.2025 о 03:21 год. що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 03.12.2025 включно.
19.11.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. З метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 з урахуванням зносу відповідачем було замовлено проведення відповідних оцінювань у ФОП Рябчук А.В. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 51562 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу складає 58.535,61 грн із урахуванням ПДВ на запасні частини. Сума страхового відшкодування, у розмірі 55.335,61 грн (за вирахуванням франшизи - 3.200,00 грн) була виплачена на користь позивача, що останнім не заперечується згідно поданої позовної заяви. У зв`язку із тим, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування (підтверджується позивачем у позовній заяві) у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі та належним чином. Згідно з положеннями ст. 1194 Цивільного кодексу України позивач помилково визначив страхова у статусі відповідача, тому позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був направити виключно до особи, яка винна у пошкодженні майна позивача - винуватця ДТП. Зазначає, що визначення страхового відшкодування, пов`язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, здійснюється з урахуванням фізичного зносу та розраховується у порядку, встановленому законодавством - а тому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням фізичного зносу становить вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Страховик, відповідно до положень Закону, відшкодовує саме матеріальний збиток, завданий транспортному засобу, а не вартість відновлювального ремонту. Однак, позивач просить стягнути з відповідача вартість саме відновлювального ремонту та без урахуванням фізичного зносу. Крім цього вказує на те, що ліміт відповідальності складає 156.800,00 грн, а не 160.000,00 грн за вирахуванням франшизи яка становить 3.200,00 грн. З огляду на викладене просить в задоволенні позову відмовити повністю. 
Також 19.11.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс» посилаючись на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 , окрім відповідача, ще застрахована у Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» згідно полісу ЕР-221919912.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13835/25 від 21.11.2025 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс»; встановлено третій особі строк у п`ять днів з дня отримання даної ухвали для подачі пояснень щодо позову з урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 21.11.2025 було направлено третій особа в її електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 26.11.2025 о 16:00 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 03.12.2025 включно.
25.11.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що наданий відповідачем Звіт про визначення вартості матеріального збитку не може бути прийнятий як доказ заподіяної шкоди, це намагання відповідача штучно зменшити розмір відшкодування та уникнути відповідальності. Позивач вважає, що в даному випадку розмір заподіяної шкоди повинен визначатися виходячи з фактичної суми, встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно із рахунком СТО № 117 від 23.06.2025; наряд замовлення № РАТ00000117 від 23.06.2025; актом надання послуг № 116 від 08.07.2025 при виконанні відновлювального ремонту «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 , не виконувалась заміна запчастин на нові (лише робота та матеріали) на які не може бути нараховано знос, тому твердження відповідача про те, що позивач розрахував суму позовних вимог без застосування коефіцієнта фізичного зносу є безпідставними. Зазначає, що при розрахунку суми позовних вимог позивачем вирахувано суму франшизи в сумі 3.200,00 грн.
25.11.2025 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла запитувана судом інформація щодо полісу № ЕР/223684892.
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, - 
ВСТАНОВИВ:

27.12.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» (як страховиком, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азов Скан Транс» (як страхувальником) укладено договір страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистрес» № 24199650 (далі - договір № 24199650), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме напівпричіпу «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 .
З постанови Біляївського районного суду Одеської області від 20.06.2025 у справі № 496/3866/25 вбачається, що 20.06.2025 о 02:30 год. в Одеській області, Одеського району, Нерубайської сільської ТГ масив 11, 12 склади АТБ водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» державний номер НОМЕР_3 заднім ходом не впевнився в безпечності, не звернувся за допомогою до інших осіб в результаті чого скоїв наїзд на припаркований напівпричіп «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 . В результаті ДТП напівпричепи отримали механічні пошкодження, нанесено матеріальний збиток. Своїми діями гр. ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України.
Даною постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.
Згідно умов п. 4.1.1 договору № 24199650 страховим випадком за цим договором є дорожньо-транспортна пригода (ДТП).
Відповідно до п. 16.3.1 договору № 24199650 розмір збитків розраховується на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО, що є підставою для визначення розміру збитку згідно з п. 5.2 договору. Вказаний документ повинен містити повний перелік робіт, їх вартість. А також вартість запчастин і матеріалів,необхідних для виконання ремонту ТЗ.
У відповідності до умов п. 5.2. договору № 24199650 та додатку № 1 до нього страхове відшкодування визначається на підставі рахунку СТО обраної страховиком.
В якості документального підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування позивачем подано: замовлення наряд № РАТ00000117 від 23.06.2025, акт надання послуг № 116 від 08.07.2025 та рахунок на оплату № 117 від 23.06.2025 на суму 174.153,60 грн, складених та виставлених СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю «Реф Авто Транс».
За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 2454708-1 від 08.07.2025 згідно якого визначено суму страхового відшкодування в розмірі 174.153,60 грн. 
Матеріали справи свідчать, що кошти в розмірі 174.153,60 грн були перераховані страховиком (позивачем) на рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Реф Авто Транс» згідно платіжної інструкції № 43192 від 08.07.2025.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про компенсацію страхового відшкодування, яка відповідачем була задоволена частково в сумі 55.335,61 грн, що підтверджується довідкою № 5075/2025/вих від 19.08.2025.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування в сумі 101.464,39 грн (160.000,00 грн - 3.200,00 грн франшиза - 55.335,61 грн).
З матеріалів справи вбачається, що станом на дату ДТП (20.06.2025) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 , VIN-код ТЗ № НОМЕР_4 була застрахована за двома договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме:
- за полісом № ЕР/221919912, укладеним з Акціонерним товариством «Страхова компанія «ББС Іншуранс»;
- за полісом № ЕР/223684892, укладеним з Приватним акціонерним товариством «Української страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (відповідач); строк дії з 25.09.2024 по 24.09.2025; ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160.000,00 грн, розмір франшизи 3.200,00 грн.
Відносини між страховиками-членами МТСБУ з питань забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди, врегульовує Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджений протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020 (далі - Порядок № 464/2020 від 26.02.2020).
Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01 березня 2020 року.
Пунктом 2.1 статті 2 вказаного Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 989 ЦК України та п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками, при цьому наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, є достатнім доказом виконання страхувальником свого обов`язку повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.
З огляду на те, що ДТП за участю транспортного засобу марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_5 , сталась після 01 березня 2020 року та враховуючи докази щодо наявності в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про два чинних договори страхування, укладені по відношенню до одного забезпеченого транспортного засобу, Порядок № 464/2020 від 26.02.2020 поширюється на врегулювання даного страхового випадку, а отже договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 , VIN-код ТЗ № НОМЕР_4 , укладені з Акціонерним товариством «Страхова компанія «ББС Іншуранс» (поліс ЕР/221919912) та Приватним акціонерним товариством «Української страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (поліс ЕР/223684892) є чинними.
Згідно з ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
У пункті 32 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 910/10803/20 викладено висновок про те, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц). 
Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).
З огляду на викладене, суд розглядає пред`явлені вимоги до визначеного позивачем відповідача, який є належним відповідачем, яким в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована відповідальність власника транспортного засобу марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 , VIN-код ТЗ № НОМЕР_4 , яким спричинено ДТП.
Відповідно до ч. 3 ст. 102 Закону України «Про страхування» здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.
Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України «Про страхування» якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/223684892, то відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача.
Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
Вина особи, яка керувала транспортним засобом марки «Scania G420», державний номер НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003).
Як зазначалось вище позивачем в якості доказів вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування на суму 174.153,60 грн подано: замовлення наряд № РАТ00000117 від 23.06.2025, акт надання послуг № 116 від 08.07.2025 та рахунок на оплату № 117 від 23.06.2025 на суму 174.153,60 грн, складених та виставлених СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю «Реф Авто Транс».
Однак, у всіх наведених документах вказано, що предметом ремонту був напівпричіп з номерним знаком НОМЕР_6 без зазначення його марки або VIN-коду, які б мали відношення до пошкодженого транспортного засобу - напівпричепа «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 , без листа СТО щодо допущення помилки у оформленні вказаних документів.
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем належними засобами доказування не доведено розмір страхового відшкодування в сумі 174.153,60 грн, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу - напівпричепу «SCHMITZ SKO 24/L-13.4», державний номер НОМЕР_1 , яку відповідно до законодавства має відшкодувати відповідач внаслідок спірної ДТП.
Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). 
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя	В.В.Сівакова