ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 20 січня 2026 року 	Справа № 903/594/24	

Господарський суд Волинської області у складі:
головуючого судді – Гарбара Ігоря Олексійовича
секретар судового засідання – Гандзілевська Яна Вікторівна
за відсутністю представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/594/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПраймСелл» до 2KD SP Z OO, про стягнення 68521,08 дол. США, 
ВСТАНОВИВ:
21.06.2024 через електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ПраймСелл” до 2KD SP Z OO про стягнення 68 521.08 дол. США.
Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору купівлі-продажу на поставку вугілля №03112023 від 03.11.2023 зобов`язань з поставки оплаченого товару.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2024 справу розподілено судді Кравчук А.М.
Ухвалою суду від 25.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.11.2024 о 12 год 30 хв. Зобов`язано ТОВ "ПраймСелл" у строк до 08.07.2024 подати суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на польську мову (в трьох примірниках) ухвали Господарського суду Волинської області від 25.06.2024 про відкриття провадження у справі, позовної заяви (до якої також окремо додати належним чином засвідчені копії всіх доданих до неї документів згідно з переліком), судового доручення про вручення документів, підтвердження про вручення.
Ухвалою суду від 27.05.2024 провадження у справі поновлено. Повідомлено позивача та відповідача про відкладення підготовчого засідання на 14.05.2025 о 12 год 00 хв. Явку учасників справи у судове засідання визнано не обов`язковою. Зобов`язано ТОВ "ПраймСелл" у строк до 12.12.2024 подати суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на польську мову (в трьох примірниках) цієї ухвали суду та прохання про вручення. Після надходження від ТОВ “ПраймСелл” перекладу наведених документів невідкладно направити їх відповідачу. Провадження у справі зупинено.
28.11.2024 Вищою радою правосуддя прийнято рішення №3460/0/15-24 від 28.11.2024 про звільнення з посади судді ОСОБА_1 у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно наказу в.о. голови суду від 28.11.2024 №17/02-2 ОСОБА_1 відраховано зі штату працівників Господарського суду Волинської області.
Враховуючи звільнення судді Кравчук А.М. виникла необхідність провести повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували в провадженні судді.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 справу розподілено судді Гарбару І.О.
Ухвалою суду від 02.12.2024 справу №903/594/24 прийнято до свого провадження зі стадії підготовчого провадження.
18.04.2025 на адресу суду надійшов лист від компетентного органу іноземної держави щодо вручення відповідачу виклику до суду та інших документів.
Ухвалою суду від 23.04.2025 провадження у справі №903/594/24 поновлено. Позивачу, у строк до 09.05.2025, надати нотаріально засвідчений переклад з польської мови на українську мову документів щодо вручення відповідачу виклику до суду та інших документів, що повернулись від компетентного органу.
Представник позивача 07.05.2025 подав заяву з додатками документів, які перекладені на українську мову.
Ухвалою суду від 14.05.2025 зобов`язано позивача в строк до 06.06.2025 подати суду нотаріально засвідчений переклад на українську мову: swift, рахунки-фактури, CMR та накладні. Закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 04 листопада 2025 року о 10:00 год. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про вручення виклику до суду чи інших документів. Зобов`язано позивача в строк до 30.05.2025 надати суду три примірники нотаріально засвідченого перекладу на польську мову ухвали Господарського суду у справі №903/594/24 від 14.05.2025 та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів. Направлено через Господарський суд Волинської області нотаріально завірену копію перекладу на польську мову ухвали суду від 14.05.2025 та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, короткий виклад документа, що підлягає врученню, на адресу Sad Okrкgowy w Katowicach (Andrzeja 16/18, 40-061 Katowice, Polska) для вручення документів відповідачу: 2KD SP. z o o (43190, Mikolov ul Gliwicka 133A, Poland).
17.06.2025 та 19.06.2025 представник позивача подав до суду витребувані ухвалою суду від 14.0.2025 документи.
Ухвалою суду від 29.10.2025 провадження у справі №903/594/24 поновлено.
032.11.2025 представник позивача сформував в системі “Електронний суд” клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки приймає участь в іншому судовому засіданні, в підтвердження долучив повістку про виклик до суду в кримінальному провадженні.
У визначений судом день та час сторони своїх представників в засідання суду не направили.
Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, на день розгляду справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи.
Ухвалою суду від 04.11.2025 провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про вручення виклику до суду чи інших документів.
Разом з цим, станом на 12.01.2026 відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про вручення виклику до суду чи інших документів не надходило.
Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень ч.1 цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: 
a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, 
b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше 6 місяців, 
c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави (ч.2 Конвенції).
У постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №904/6151/16 Верховний Суд вказав, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних права та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України" (заява № 36655/02)).
У постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №910/570/16 зазначено, що жодні норми процесуального законодавства та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання зі справи шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення йому документів та у зв`язку з цим зупинення щоразу провадження у справі, оскільки це б приводило до порушення розумного строку розгляду справи (така ж позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17, від 09.06.2020 у справі 910/3980/16).
З врахування викладеного, оскільки з моменту надіслання документів до компетентного органу пройшло більше як 6 місяців, суд вважає за необхідне поновити провадження у справі.
Ухвалою суду від 12.01.2026 провадження у справі №903/594/25 поновлено та призначено розгляд справи по суті на 20.01.2026. Позивачу у разі наявності додаткових пояснень подати останні у строк до 16.01.2026.
20.01.2026 представник позивача подав заяву про розгляд справи, призначеної на 10:45год. 20.01.2026 без його участі та зазначив, що підтримує позовні вимоги.
Представники позивача та відповідача в призначене судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та листом про вручення.
Відзив на адресу суду не надходив.
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “ПраймСелл” (Покупець) та 2KD SP Z OO (Продавець або Постачальник) укладено Договір купівлі-продажу №03112023 (далі – Договір, Контракт).
Згідно п. 1.1 Договору Постачальник здійснює поставку на умовах та в обсязі, визначеному цим Договором, а Замовник приймає та оплачує вугілля енергетичне марки 32.1 – 33.00 (PN-82 G-97002) без домішок у вигляді сторонніх речовин, в кількості, що буде вказана у Специфікаціях до даного Контракту. 
Відповідно до п. 1.2 Договору Постачальник гарантує, що Товар, який постачається за цим Договором, не обтяжений правами третіх осіб, не переданий у заставу, на нього не накладено арешт, і що Постачальник має право розпоряджатися Товаром, включаючи його продаж Замовнику, відповідно до умов цього Договору.
Пунктами 1.3 та 1.4 Договору передбачено, що кількість і вартість кожної партії наведено в Специфікації / Графіку поставок до цього Контракту. Специфікації до Контракту / Графік, складені Сторонами за цим Договором, є його невід`ємною частиною.
Згідно п.п. 3.1 – 3.3 Договору, Доставка Товару здійснюється залізничним транспортом на умовах станції DAP Ізов (код станції 352506) або самовивозом автотранспортом Покупця зі складу Продавця згідно «ІНКОТЕРМС-2020», на вибір Постачальника, після попереднього запиту Замовника.Відправка Товару здійснюється протягом 14 банківських днів з моменту отримання відповідного замовлення та узгодженої форми оплати. Датою доставки кожної партії Товару вважається дата залізничної накладної на станції відправлення або дата, зазначена в CMR. Поставка узгоджується в такому порядку: Замовник до 20 числа поточного місяця надає Постачальнику повідомлення на наступний місяць.
Відповідно до п. 3.5 Договору про відвантаження кожної партії вугілля Постачальник протягом 2 днів повідомляє Замовника телефоном або за допомогою електронної пошти.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що ціна товару, що є предметом договору купівлі-продажу, відображається в специфікації і визначається в доларах/євро за метричну тонну за 22 МДж/т за відповідною ставкою. Ціна може змінюватися в залежності від теплотворної здатності вугілля, що поставляється. Загальна вартість Товару, що поставляється за цим договором купівлі-продажу, відображається в специфікації та визначається в доларах/євро нетто за відповідною ставкою.
Згідно із п. 5.1 Договору оплата за цим Договором здійснюється Покупцем у доларах США/євро шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника, зазначений у цьому Договорі, згідно з рахунками-фактурами, виставленими Покупцеві Постачальником.
Відповідно до п. 5.2 Договору оплата здійснюється Покупцем у формі передоплати в розмірі, що відповідає узгодженій кількості Товарів, як зазначено у відповідному Замовленні на закупівлю та Узгодженому графіку, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання договору на закупівлю відповідної партії Товару Покупцем, якщо Сторони не погодили інші умови оплати в Додатковій угоді / Додатку до цього Договору.
Пунктом 5.2.1 Договору передбачено, що оплата вартості Товару, що поставляється за цим Договором, також можлива у вигляді передоплати в розмірі 30% від вартості всього замовлення, що сплачується щомісячно при умові, що доплата в розмірі 70% повної вартості Товару буде відбуватися до моменту початку подачі вагонів чи автотранспорту та відвантаження Товару на адресу Покупця.
Згідно п. 5.3 договору усі платежі за Товари за цією Угодою здійснюються в доларах США/ євро.
Відповідно до п. 5.4 Договору, у разі непоставки Товару Замовнику Постачальник повертає Передоплату протягом 14 банківських днів.
Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за невиконання Сторонами умов цього Договору одна Сторона повинна сплатити іншій Стороні штраф в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання.
Згідно п 7.3 Договору з усіх інших питань, не врегульованих цим Контрактом, Сторони звертаються до господарського суду, який має юрисдикцію за місцезнаходженням Покупця.
Відповідно до п.п. 9.1 та 9.2 Договору будь-які суперечки або непорозуміння, які можуть виникнути з цієї Угоди або у зв`язку з нею, вирішуються, наскільки це можливо, шляхом обговорень між Сторонами. Якщо суперечки та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, усі суперечки, розбіжності та претензії, що виникають із або у зв`язку з цим Договором, включаючи його виконання, порушення, припинення та недійсність, підлягають судовому розгляду відповідно до законодавства країн Продавця і Покупця за додатковою письмовою домовленістю між Сторонами.
Пунктом 11.1. Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами (в тому числі шляхом обміну електронними листами) і діє до 31.12.2024.
03.11.2023 в результаті досягнутих між сторонами домовленостей підписані Специфікації №1 та №2 до договору купівлі-продажу №03112023 на поставку вугілля.
В зазначених специфікаціях сторони обумовили загальну кількість товару, ціну за одну тону товару, графік поставки товару та щомісячну партію товару.
На виконання умов Договору (Контракту) відповідачем (Продавцем) було сформовано рахунки-фактури на передоплату:
- від 06.11.2023 №Z2023/11/1 на 3360 дол. США; 
- від 22.11.2023 за № Z2023/11/2 на 55300 дол. США;
- від 27.12.2023 № Z2023/12/1 на 127875 дол. США;
- від 28.02.2024 за №FV2024/02/5 на 121756 дол. США.
Позивачем (Покупцем) перераховано відповідачу (Постачальнику) у безготівковому порядку грошові кошти в загальній сумі 170300 доларів США, а саме:
- 3360 дол. США згідно документу про оплату swift №081130053337615 від 08.11.2023 по рахунку фактури №Z2023/11/1 від 06.11.2023;
- 51940 дол. США згідно документу про оплату swift №241130053845027 від 24.11.2023 по рахунку фактури №Z2023/11/2 від 22.11.2023;
- 70000 дол. США згідно документу про оплату swift №291230054945099 від 01.01.2024 по рахунку фактури №Z2023/12/1 від 27.12.2023;
- 45000 дол. США згідно документу про оплату swift №050340056815662 від 05.03.2024 по рахунку фактури №FV2024/02/5 від 28.02.2024
Вказані оплати також підтверджуються випискою банку від 12.06.2024.
Відповідачем (Продавцем) в частині виконання зобов`язань з поставки товару 21.12.2023 було поставлено Товар загальною вартістю 101847,37 дол. США, а саме:
- на суму 29704 дол. США згідно остаточного рахунку-фактури від 07.12.2023 №ZK2023/12/1 та митної декларації від 21.12.2023 № 23UA209160014183U1;
- на суму 72143,37 дол. США згідно рахунку-фактури від 21.02.2024 № FV2024/02/5 та митної декларації від 28.02.2024 № 24UA209160002268U8.
З врахуванням викладеного вище відповідачем (Постачальником) не виконані зобов`язання в частині поставки товару на загальну суму 68452,63 дол. США.
Позивачем ТОВ «ПраймСелл» на електронну пошту 2KD SPOLKA Z O.O. надіслано лист – заявку від 13.06.2024 за № 19 відносно поставки Товару на 68452,63 дол. США до 20.06.2024. Однак, боргові зобов`язання відповідачем не виконані.
Станом на дату подання позову відповідач не виконав свого зобов`язання щодо поставки оплаченого позивачем товару.
Таким чином, на дату подання позову за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 68452,63 дол. США.
Відповідно до ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.
Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України. 
Згідно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст.ст. 663-664 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця.
У відповідності до положень ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За прострочення виконання зобов`язань відповідачу нараховано згідно п.7.1 Договору штраф на суму 68,45 дол. США.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
В силу статей 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 68,45 дол. США штрафу є підставними та підлягають до задоволення.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Відповідно до ст.366 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.
Згідно ст. 76 Закону України “Про міжнародне приватне право”, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.
Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, а отже підлягає до задоволення в сумі 68521,08 доларів США, в т.ч.: 68452,63 дол. США основний борг та 68,45 дол. США штрафу.
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 41665,72грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього. 
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з 2KD SP Z OO (43190, Mikolov, ul Gliwicka, 133A, код ЄДРПОУ 6351854914) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПраймСелл” (вул. Левка Лук`яненка, 44, м. Нововолинськ, Волинська обл., код ЄДРПОУ 44528092) 68521,08 доларів США, в т.ч.: 68452,63 дол. США основний борг та 68,45 дол. США штраф, а також 41665,72грн (сорок одна тисяча шістсот шістдесят п`ять гривень 72 коп.) витрат по сплаті судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повний текст рішення складено 20.01.2026.

Суддя  І. О. Гарбар