ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р. 	Справа № 820/4159/14	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Накфа" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 (суддя Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 820/4159/14
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України 
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Накфа"   
про припинення юридичної особи,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Накфа", у якому позивач просив: 
-припинити юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАКФА».
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 позов задоволено. 
Припинено юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАКФА» (61000, м. Харків, провулок Класичний, б.10/Б2, к. 13-2, Код 32856169).
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «НАКФА» взято на податковий облік ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова 06.04.2004 року за № 44735.
Позивач, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «НАКФА» у в порушення вимог діючого законодавства з 1 кварталу 2010 року до ДПІ у Дзержинському районі не подає податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності та інших відомостей про свою господарсько-економічну діяльність, податків до бюджету не сплачує, по виклику до ДПІ не з`являється та не знаходиться за своїм місцезнаходженням, то існують законні підстави для припинення юридичної особи.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що неподання особою податкової звітності більше року є підставою для припинення такої особи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
При цьому ст. 67, 68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 9 Закону України "Про систему оподаткування" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платники податків і зборів (обов`язкових платежів) зобов`язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів).
П.п.16.1.3 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Крім того, п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. 
Встановлені обставини справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги свідчать про те, Товариство з обмеженою відповідальністю «НАКФА» не звітувалося до органів доходів і зборів з 1 кварталу 2010 року, чим порушувало вищезазначені положення Закону.
Доказів здіснення підприємницької діяльності з 1 кварталу 2010 року по день ухвалення рішення у справі відповідачем в суді апеляційної інстанції не надано. 
Слід зазначити, що відповідно до п. 20.1.37 ст.20 та п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу України контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців.
Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" підставою для постановлення судового рішення про припинення юридичної особи, що не пов`язане з банкрутством юридичної особи, зокрема є неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.
Як встановлено судовим розглядом, відповідно до витягу з облікової картки платника податку Товариство з обмеженою відповідальністю «НАКФА» заборгованості зі сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів не має.
Таким чином, неподання відповідачем до податкового органу податкових декларацій і бухгалтерської звітності протягом року є підставою для постановлення судового рішення про припинення юридичної особи за позовом податкового органу.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків щодо наявності підстав для припинення юридичної особи відповідача.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Накфа" - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 по справі № 820/4159/14 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий   З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі 26.01.26.