Номер провадження: 22-ц/813/1545/25 
Справа № 522/2361/23
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27.11.2025 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
від відповідача ОСОБА_3 - не з`явились, 
від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - не з`явились,
переглянувши справу №522/2361/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з батьком за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року у складі судді Ковтун Ю.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 06 лютого 2023 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_3 , вказав, що він та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували, проте є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 з початку 2014 року проживає окремо, 30 липня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та народила дитину. Син ОСОБА_4 , 2009 року народження, з 2014 року проживає з ним з батьком. ОСОБА_3 як матір ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків по відношенню сина ухиляється.
Позивач ОСОБА_1 просив:
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком (а.с.2-8). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року відкрито провадження у справі (а.с.35).
Відповідач ОСОБА_3 відзив не подала, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила про визнання позову.
Відповідач ОСОБА_3 надала суду заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шатіловою О.В. 02 лютого 2023 року, зареєстровану в реєстрі за №59, за змістом якої вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою його реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 або за будь-якою іншою адресою; надала згоду на усиновлення в подальшому сина будь-якою громадянкою; вказала, що не матиме матеріальних чи моральних претензій у подальшому (а.с.43).
Згідно Висновку від 28 березня 2023 року №01-05-8/506вх органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 (а.с.52-54). 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (а.с.56).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.69-75).
Висновок суду в частині позбавлення батьківських прав мотивовано недоведеністю вимог, в частині визначення місця проживання дитини з батьком мотивовано недоведеністю наявності спору щодо місця проживання дитини.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.85-91).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. ОСОБА_6 як матір ОСОБА_7 не виконує своїх батьківських прав, з початку 2014 року проживає окремо від дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не утримує, не намагається спілкуватися. ОСОБА_6 фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, поклавши виховання дитини на батька. Самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків, позбавлення дитини щоденного піклування свідчить про свідому та винну поведінку, що надає підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 164 СК України. ОСОБА_6 надала суду заяву про визнання позову, що є доказом підтвердження фактичного самоусунення від обов`язку по вихованню сина. Суд не врахував інтереси дитини, яка з 2014 року проживає з батьком. Позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу. Позбавлення батьківських прав не виключає можливість побачення матері з сином. Позбавлення батьківських прав фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та сином. Зміна поведінки може мати наслідком поновлення батьківських прав. Суд не вислухав думку дитини щодо вирішення між батьками спору. Суд надав невірну оцінку заяві відповідача про визнання позову, не прийняття судом визнання позову відповідачем ЦПК не містить.
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині вимог про позбавлення батьківських прав та про зміну рішення суду у мотивувальній частині без зміни резолютивної частини за вимогами про визначення місця проживання дитини з батьком з огляду не наступне.
ОСОБА_1 , 1974 року народження, та ОСОБА_3 , 1981 року народження, у зареєстрованому шлюбі не перебували, за доводами позивача, що не заперечені відповідачем не проживають сім`єю з початку 2014 року.
ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 30 липня 2015 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 є власником частки квартири загальною площею 65,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; у вказаній квартирі зареєстрований та проживає.
Дитина ОСОБА_4 , 2009 року народження, має зареєстроване 08 серпня 2016 року місце проживання в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; за доводами позивача, що не заперечені відповідачем та підтверджені дитиною у вказаній квартирі проживає.
Дитина ОСОБА_8 навчається в Одеському ліцеї №23 Одеської міської ради з 01 вересня 2016 року, характеризується позитивно.
У сенсі положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, за змістом яких батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої світи, готувати її до самостійного життя тощо.
Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживають як сім`я, після припинення сімейних стосунків син ОСОБА_9 залишився проживати з батьком, ОСОБА_3 створила іншу сім`ю, у якій має іншу дитину.
Судове рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9 в справі відсутнє.
Проживання ОСОБА_3 окремо від дитини не звільняє її від обов`язків щодо дитини, зокрема, обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, утримання тощо.
Матеріали справи не містять доказів неналежної поведінки матері по відношенню до дитини, аморальної поведінки як такої. 
Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав відносно сина ОСОБА_9 є необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. Висновок не ґрунтується на повному та об`єктивному з`ясуванні взаємовідносин між батьками дитини, між матір`ю та дитиною, інших обставин, що мають суттєве значення для висновку про невиконання (неналежного виконання) матір`ю своїх батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків, який застосовується за наявності зазначених статтею 164 СК України підстав та здійснюється тільки у судовому порядку. Перш за все, позбавлення батьківських прав спрямоване на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав це засіб впливу на батьків, які само звільнилися від виконання законодавчо визначених обов`язків щодо дитини. 
Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей є умисною протиправною поведінкою, яка характеризується психічним ставленням особи до своєї поведінки та її наслідків: усвідомлення особою суспільної небезпеки своєї поведінки; передбачення її суспільно небезпечних наслідків; бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання.
Ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_9 не доведене, відтак, передбачена пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України підстава для позбавлення батьківських прав відсутня.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. 
Позивач не довів ухилення відповідача від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, наявні в справі докази не є достатніми для позбавлення матері батьківських прав відносно сина. 
Інтереси дитини у вирішенні питання позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані всі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей. Непорозуміння між батьками не мають мати наслідком вплив на права та інтереси дітей. 
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків із виховання, а  також установити, що  батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. 
Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст.166 СК України). 
Таким чином, позбавлення батьківських прав належить до крайньої міри відповідальності (виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків), а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. 
Відповідно суди не мають права покласти в основу свого рішення лише факт відмови батька/матері від своїх батьківських прав, не дослідивши при цьому обставини справи, суперечливу поведінку відповідача під час розгляду справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
У справі, що переглядається, правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову про позбавлення батьківських прав відсутні, з чим суд першої інстанції визначився правильно.
Місце проживання дитини ОСОБА_8 , 2009 року народження, зареєстроване 08 серпня 2016 року в належній на праві власності батькові ОСОБА_10 квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК України).
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч.3 ст.160 СК України).
Висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Орган опіки та піклування не перевіряв, чи дійсно дитина проживає за місцем своєї реєстрації з батьком, якими є умови проживання дитини, не з`ясовував фактичне місце проживання матері дитини та не встановлював проживання/не проживання дитини з матір`ю, не з`ясовував думку дитини тощо.
Доводи сторін та заслухані в суді апеляційної інстанції пояснення дитини щодо місця проживання дитини з батьком з 2014 року та до тепер, органом опіки та піклування виходом на місце проживання кожного з батьків не перевірені. 
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про визначення місця проживання дитини пославшись на відсутність спору, що є помилковим висновком, оскільки саме по собі звернення до суду вказує про наявність спору (відсутність предмету спору має наслідком закриття провадження у справі). 
Відмова у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини має місце, якщо відсутні докази порушення прав дитини або батьків та не має підстав для вручання держави у дане питання. 
Позивач зазначає, що дитина проживає з ним; відповідач під час розгляду справи в суді не заперечувала проти проживання дитини з батьком, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання сина саме з позивачем.
Отже, позивач та відповідач як батьки дитини, які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 з батьком, так як позивач ОСОБА_1 не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачем ОСОБА_3 .
У справі, що переглядається, визначення місця проживання дитини з батьком було обумовлено пред`явленням вимог про позбавлення матері батьківських прав, а не тим, що батьки дитини не дійшли згоди у тому, з ким із них проживатиме дитина. 
В судовому засіданні 13 листопада 2025 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав учасникам справи можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 27 листопада 2025 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без змін. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком - змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повну постанову складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева 

Є.С.Сєвєрова