Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/3286/25 
Провадження № 2/376/1797/2025

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Сквирський районний суд Київської області в складі:
Головуючого судді - Коваленка О.М.,
при секретарі - Таранчук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю ,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, щоОСОБА_1 самостійно постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 та відкрито володіє і користується означеною житловою квартирою.
Вищевказана квартира згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 27.09.1994 № 69, виданого Виконкомом Сквирської міської ради, як органом приватизації, належала ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями першої черги були її діти: син – ОСОБА_1 , тобто Позивач, та дочка – громадянка російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємці, тобто Позивач та ОСОБА_3 спадкову квартиру після смерті матері не прийняли та документально прийняття цієї спадщини не оформили, до нотаріуса у визначений законом 6 місячний термін із відповідними заявами про прийняття спадщини не звертались.
Натомість, громадянка російської федерації ОСОБА_3 17.02.2016 склала нотаріально завірену заяву про визнання факту пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері – ОСОБА_2 та небажання приймати спадщину, що підтверджується відповідною заявою до компетентних органів України громадянки російської федерації ОСОБА_3 завіреного нотаріусом нотаріального округу міста Покачі Ханти-Мансійського автономного округу – Югри Тюменської області російської федерації Іконнік Хрістіною Юріївною, бланк 86 АА № 1593087. 
Право власності на вищевказану квартиру згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 16.10.2025 ні за ким не зареєстровано.
Після смерті матері Позивача – ОСОБА_2 , належна їй квартира певний час пустувала, а з червня 2010 року ОСОБА_1 , тобто Позивач, став постійно проживати у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується свідченнями сусідів.
Отже, ОСОБА_1 , тобто Позивач, з червня 2010 року одноосібно залишився проживати та господарювати у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 м2, житловою площею 32,1 м2, до сьогоднішнього дня. Продовжує володіти вказаною житловою квартирою. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, сплачує комунальні послуги та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонти. Виготовив технічну документацію на дану квартиру. 
Жодних претензій до Позивача від Відповідача, тобто Сквирської міської ради, чи інших осіб з приводу законності володіння ним квартирою       АДРЕСА_2 , що залишається без власника, понад 10 років,не надходило.
На даний час Позивачу потрібно привести в порядок документи, а тому, зважаючи на ситуацію, яка склалася, він вимушений звертатися до суду, оскільки у інший спосіб набути у власність квартиру, в якій він проживає з червня 2010 року, відомості про яку не зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна, він не може, оскільки у нього відсутній будь-який документ на право власності на спірну квартиру.
У даній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 м2, житловою площею 32,1 м2, Позивач проживає по сьогоднішній день, тобто понад 15 років, тому на підставі вище викладеного позивач ОСОБА_1 просить суд:
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 м2, житловою площею 32,1 м2.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Ященко С.М. в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_4 надав до канцелярії суду заяву та просив провести розгляд справи у його відсутність та без фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.29,32).
Представник відповідача – Сквирської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради (а.с. 30).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст.211,247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1994 № 69, виданого Виконкомом Сквирської міської ради, як органом приватизації (а.с.9), належала ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.8).
Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями першої черги були її діти: син – ОСОБА_1 , тобто Позивач, та дочка – громадянка російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємці, тобто Позивач та ОСОБА_3 спадкову квартиру після смерті матері не прийняли та документально прийняття цієї спадщини не оформили, до нотаріуса у визначений законом 6 місячний термін із відповідними заявами про прийняття спадщини не звертались.
Натомість, громадянка російської федерації ОСОБА_3 17.02.2016 склала нотаріально завірену заяву про визнання факту пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері – ОСОБА_2 та небажання приймати спадщину, що підтверджується відповідною заявою до компетентних органів України громадянки російської федерації ОСОБА_3 завіреного нотаріусом нотаріального округу міста Покачі Ханти-Мансійського автономного округу – Югри Тюменської області російської федерації Іконнік Хрістіною Юріївною, бланк 86 АА № 1593087 (а.с.19). 
Право власності на вищевказану квартиру згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 16.10.2025 ні за ким не зареєстровано (а.с.14).
Після смерті матері Позивача – ОСОБА_2 , належна їй квартира певний час пустувала, а з червня 2010 року ОСОБА_1 , тобто Позивач, став постійно проживати у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується свідченнями сусідів ОСОБА_5 (а.с.15-16), ОСОБА_6 (а.с.17-18).
Також, з наданих письмових свідчень сусідів встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2010 року одноосібно залишився проживати та господарювати у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 м2, житловою площею 32,1 м2, до сьогоднішнього дня. Продовжує володіти вказаною житловою квартирою. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, сплачує комунальні послуги та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонти. Виготовив технічну документацію на дану квартиру (а.с.10-11). 
ОСОБА_1 самостійно постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 та відкрито володіє і користується зазначеною житловою квартирою.
Жодних претензій до Позивача від Відповідача, тобто Сквирської міської ради, чи інших осіб з приводу законності володіння ним квартирою       АДРЕСА_2 , що залишається без власника, понад 10 років,не надходило.
На даний час Позивачу потрібно привести в порядок документи, а тому, зважаючи на ситуацію, яка склалася, він вимушений звертатися до суду, оскільки у інший спосіб набути у власність квартиру, в якій він проживає з червня 2010 року, відомості про яку не зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна, він не може, оскільки у нього відсутній будь-який документ на право власності на спірну квартиру.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном з 2010 року продовжує відкрито, безперервно проживати в квартирі АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю за ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4,5,12,13, 19, 81, 82, 211,247,258,259,263 – 265,352,354 ЦПК України, ст.. ст. 15, 16, 344, 335 Цивільного кодексу України, Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , суд,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 м2, житловою площею 32,1 м2.
З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко