ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 522/8660/22
 
провадження № 61-14960св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради;
відповідач - ОСОБА_1 ; 
третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 червня 2023 року у складі судді Свяченої Ю. Б. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Лозко Ю. П.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2022 року заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом доОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - УДАБК Одеської міської ради), про скасування рішень, припинення права, приведення приміщень у попередній стан.
 
Позовна заява мотивована тим, що 27 жовтня 2020 року УДАБК Одеської міської ради в особі заступника начальника інспекційного відділу № 1 із залученням головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства під час виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 про що складений акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси. Вказаним Актом зафіксовано виконання будівельних робіт шляхом влаштування двоповерхової добудови на прибудинковій території загального користування.
 
За даними містобудівного кадастру Одеської міської ради встановлено, що Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради не видавались містобудівних умов та обмежень для проектування реконструкції квартири з влаштуванням прибудови.
 
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 площею 200,6 кв. м, розташована на першому поверсі вказаного багатоквартирного будинку.
 
Встановлено, що 17 червня 2020 року товариством з обмеженою відповідальністю «Глав Інвест груп» (далі - ТОВ «Глав Інвест груп») виготовлено технічний паспорт інвентаризації нерухомого майна, в якому вже відображено прибудову, яка тільки будується. Також, ТОВ «Глав Інвест груп» за підписом експерта ОСОБА_2 видано довідку № 127827 від 17 червня 2020 року, відповідно до якої загальна площа квартири збільшена з 200,6 кв. м до 269,9 кв. м за рахунок виявлення технічних помилок при проведенні попередньої інвентаризації та уточнення лінійних розмірів та площ приміщень. Ця інформації не відповідає дійсності, оскільки в технічний паспорт та довідку від 17 червня 2020 року, які виготовлені ТОВ «Глав Інвест груп» за підписом експерта ОСОБА_2 , внесені недостовірні данні.
 
На підставі зазначених документів 22 червня 2020 року реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О. С. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 269,9 кв. м.
 
В подальшому, 03 серпня 2020 року ТОВ «Глав Інвест груп» за підписом експерта ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт інвентаризації нерухомого майна, в якому вже відображено двоповерхову прибудову, яка тільки будується. ТОВ «Глав Інвест груп» за підписом експерта ОСОБА_2 видано довідку № 123641 від 03 серпня 2020 року, відповідно до якої загальна площа квартири збільшена з 269,9 кв. м до 341,1 кв. м. за рахунок виявлення технічних помилок при проведенні попередньої інвентаризації, а саме не врахована тераса. Ця інформація також не відповідає дійсності.
 
На підставі вказаних документів 15 серпня 2020 року реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О. С. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 341,1 кв. м.
 
Оглядом було зафіксовано, що будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 з влаштуванням двоповерхової прибудови відбуваються за рахунок зайняття земельної ділянки загального користування.
 
Крім того, Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі земельної ділянки у власність (користування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Таким чином, позивач вважає, що під час реконструкції відповідачем квартири, без законних підстав, забудована земельна ділянка площею 69,3 кв. м, яка належить Одеській міській раді, що порушує права територіальної громади м. Одеси, як власника земельної ділянки у зв`язку з чим право власності ОСОБА_1 на частину спірного об`єкта нерухомості набуто неправомірно, право власності на нього підлягає припиненню, самочинно побудована будівля знесенню, а земельна ділянка поверненню власнику.
 
Враховуючи викладене, заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси просив: 
-    визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (індексний номер 52858604 від 22 червня 2020 року), на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_3 ;
-    визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (індексний номер 53756937 від 15 серпня 2020 року), на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_4 ;
-    визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (індексний номер 57558098 від 09 квітня 2021 року), на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_5 ;
-    скасувати реєстрацію Декларації (серія та номер: ОД101210402611) про готовність до експлуатації об`єкта - квартири АДРЕСА_6 , виданої УДАБК Одеської міської ради;
-    припинити право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_5 , шляхом скасування державної реєстрації речового права (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1520132951101);
-    зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку шляхом приведення за власний рахунок самочинно реконструйованої на ній квартири площею 344,5 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , у первісний стан відповідно до проекту забудови (площа 200,6 кв. м).
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, позовні вимоги Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах Одеської міської ради залишено без задоволення.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що на виконання вимог чинного законодавства 12 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до УДАБК Одеської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI) за адресою: АДРЕСА_1 , а 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 101210402611 від 02 квітня 2021 року.
 
Зазначені документи не було скасовано, анульовано уповноваженим органом - Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, відомостей про повернення на доопрацювання Єдиний реєстр дозвільних документів не містить, будь-яких приписів про порушення не надходило та перевірок з цього приводу не проводилось.
 
Зареєструвавши оскаржувану декларацію, органи Державної архітектурно-будівельної інспекції діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості,зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
 
Крім того, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим, оскаржуваною декларацією не порушуються будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкта нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.
 
Реконструкція квартири АДРЕСА_2 здійснювалася без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані та цільового призначення, що підтверджується інформацією з дозвільної документації УДАБК Одеської міської ради, а також наявним в матеріалах справи проєктом реконструкції (Архітектурно-будівельне рішення), у зв`язку з чим законом не передбачено для заявника надання документів, що засвідчують право власності чи користування земельною ділянкою.
 
В матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Валмакс» (далі - ОСББ «Валмакс») Кравцова В. В., в якому зазначено, що земельна ділянка, на якій знаходиться багатоквартирний житловий будинок за адресою АДРЕСА_7 , перебуває на балансі та у користуванні ОСББ «Валмакс». Реконструкція квартири АДРЕСА_6 за цією адресою відбулася без зміни площі забудови 15-ти квартирного будинку, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, не порушуючи меж, визначених у технічному паспорті будинку, відповідно до топографічно-геодезичної зйомки, погодженої комунальним підприємством «Земельно-кадастрове Бюро при управлінні земельних ресурсів» Одеської міської ради від 30 березня 2011 року. Реконструкція відбулася за рахунок тераси, на залізобетонній плиті, по периметру існуючого ганку, без забудови земельної ділянки. ОСББ «Валмакс» не відомо про заподіяння будь-якої шкоди, порушення законних прав чи інтересів мешканців 15-ти квартирного будинку АДРЕСА_7 в результаті реконструкції вказаної квартири. У розпорядженні ОСББ «Валмакс» наявна копія листа щодо отримання ОСОБА_1 згоди на проведення будівельних робіт-реконструкції належної їй квартири від співвласників будинку.
 
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що право власності відповідачки на спірний об`єкт виникло після проходження належної законодавчої процедури, яка включала в себе реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт та Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, без жодного зауваження з боку ДепартаментуДержавної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, натомість позивач не довів тих обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов задоволенню не підлягає.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
08 листопада 2024 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. М. подав до Верховного Судучерез підсистему Електронний Суд касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 814/104/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 330/1009/19.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Одеси.
 
20 грудня 2024 року справа № 522/8660/22 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2025 рокусправу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М. М. мотивована тим, що при подачі ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації орган архітектурно-будівельного контролю мав обов`язок перевірити лише повноту внесених до декларації даних. На даному етапі чинне законодавство не покладає на орган архітектурно-будівельного контролю обов`язків щодо перевірки безпосередньо об`єкта нерухомого майна, який вводиться в експлуатацію, та вивчення відповідної документації, що послугувала підставою для прийняття об`єкта до експлуатації. Крім того, для реєстрації подається лише заповнена декларація без будь-яких документів, які в ній зазначаються, що унеможливлює їх перевірку органом контролю. Однак суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що органи Державної архітектурно-будівельної інспекції діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
 
На підставі договору дарування від 04 грудня 2019 року № 910 ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_2 загальною площею 200,6 кв. м, розташована на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку. 
 
Відповідно до рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О. С. від 26 червня 2020 року № 52858604 площу вказаної квартири збільшено до 269,9 кв. м, а згідно з рішенням державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О. С. від 26 серпня 2020 року № 53756937 площу цієї квартири збільшено до 341,1 кв. м.
 
Однак на час проведення реконструкції за даними реєстру містобудівної діяльності була відсутня інформація щодо реєстрації або видачі дозвільних документів на проведення зазначених будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 з влаштуванням прибудови.
 
Повідомлення про початок виконання будівельних робіт направлено ОСОБА_1 лише 12 березня 2021 року, тобто більш ніж через 6 місяців після проведення реконструкції та реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна.
 
За таких обставин, оскільки реконструкцію квартири АДРЕСА_2  проведено ОСОБА_1 без отримання у встановленому законом порядку дозвільних документів на проведення зазначених будівельних робіт, то суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про недоведеність прокурором позовних вимог.
 
Крім того, власником земельної ділянки, за рахунок якої ОСОБА_1 здійснено реконструкцію, є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, а не ОСББ «Валмакс», та саме міській раді відповідно до статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) належить виключне право надавати земельні ділянки у користування та власність громадян, у тому числі для здійснення будівництва на них. 
 
Оскільки Одеська міська рада не приймала рішення про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_7 у власність або користування відповідачу, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність факту самовільного зайняття земельної ділянки є необґрунтованими.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кавацюк О. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі договору дарування від 04 грудня 2019 року № 910 ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_2 загальною площею 200,6 кв. м, розташована на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку. 
 
12 березня 2021 року  ОСОБА_1 подала до УДАБК Одеської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI) за адресою АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до зареєстрованого повідомлення планується реконструкція квартири АДРЕСА_6 без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані та цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 . Замовник ОСОБА_1 ; вид будівництва - реконструкція; технічний нагляд здійснює - ОСОБА_3 , кваліфікаційний сертифікат серія та номер: АТ № 001112; проектна документація розроблена - КП «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування», код ЄДРПОУ - 23986877; головний архітектор проекту - ОСОБА_4 , кваліфікаційний сертифікат - серія АА № 001467,001552; експертизу проекту будівництва проведено - Одеська філія Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція», код ЄДРПОУ 03329083, головний експерт ОСОБА_5 , позитивний експертний звіт від 04 серпня 2020 року; земельна ділянка: відсутній документ на земельну ділянку, підстава відсутності - реконструкція об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.
 
Загальна плаща об`єкта відповідно до проектної документації 341,1 кв. м.
 
02 квітня 2021 року УДАБК Одеської міської ради видано ОСОБА_1 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 101210402611.
 
На підставі зазначеної декларації про готовність об`єкта до експлуатації 09 квітня 2021 року державним реєстратором Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Новак С. С. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 344,5 кв. м.
 
Судами також встановлено, що декларацію про початок виконання будівельних робіт від 12 березня 2021 року та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 02 квітня 2021 року, не було скасовано, анульовано уповноваженим органом - Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, відомостей про повернення на доопрацювання Єдиний реєстр дозвільних документів не містить, будь-яких приписів про порушення не надходило та перевірка з цього приводу не проводилася.
 
Реконструкція квартири АДРЕСА_2 здійснювалася без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані та цільового призначення, що підтверджується інформацією з дозвільної документації УДАБК Одеської міської ради, а також наявним в матеріалах справи проєктом реконструкції (Архітектурно-будівельне рішення), у зв`язку з чим законом не передбачено для заявника надання документів, що засвідчують право власності чи користування земельною ділянкою.
 
В матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит голови правління ОСББ «Валмакс» Кравцова В. В., в якому зазначено, що земельна ділянка, на якій знаходиться багатоквартирний житловий будинок за адресою АДРЕСА_7 , перебуває на балансі та у користуванні ОСББ «Валмакс». 
 
Реконструкція квартири АДРЕСА_6 за цією адресою відбулася без зміни площі забудови 15-ти квартирного будинку, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, не порушуючи меж, визначених у технічному паспорті будинку, відповідно до топографічно-геодезичної зйомки, погодженої комунальним підприємством «Земельно-кадастрове Бюро при управлінні земельних ресурсів» Одеської міської ради від 30 березня 2011 року. 
 
Реконструкція відбулася за рахунок тераси, на залізобетонній плиті, по периметру існуючого ганку, без забудови земельної ділянки. ОСББ «Валмакс» не відомо про заподіяння будь-якої шкоди, порушення законних прав чи інтересів мешканців 15-ти квартирного будинку АДРЕСА_7 в результаті реконструкції вказаної квартири. 
 
У розпорядженні ОСББ «Валмакс» наявна копія листа щодо отримання ОСОБА_1 згоди на проведення будівельних робіт-реконструкції належної їй квартири від співвласників будинку.
 
2.            Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М. М. підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
 
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).
 
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
 
Відповідно до частини першої статі 83 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
 
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
 
Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
 
Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
 
Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
 
Частиною другою статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду звертається до суду із позовом про скасування реєстрації такої декларації або про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення.
 
Відомості про набрання законної сили судовим рішенням про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, вносяться до Реєстру будівельної діяльності.
 
Аналіз наведених положень свідчить про те, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема статтею 39-1, встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.
 
При цьому такі недостовірні дані повинні відповідати одній із наступних умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.
 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі № 523/3113/20.
 
Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (пункт 7 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466).
 
Відмовляючи у задоволенні позову заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція квартири АДРЕСА_2 здійснювалася без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані та цільового призначення, що підтверджується інформацією з дозвільної документації УДАБК Одеської міської ради, а також наявним в матеріалах справи проєктом реконструкції (Архітектурно-будівельне рішення), у зв`язку з чим законом не передбачено для заявника надання документів, що засвідчують право власності чи користування земельною ділянкою.
 
В апеляційній скарзі на рішення місцевого суду заступник керівника Одеської обласної прокуратури звертав увагу на те, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 площею 200,6 кв. м, розташована на першому поверсі вказаного багатоквартирного будинку. При цьому позивач посилався на те, що в подальшому відповідачем виконано будівельні роботи, збільшено площу зазначеної квартири до 269,9 кв. м та 341,1 кв. м шляхом влаштуванням двоповерхової прибудови на земельній ділянці загального користування, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та не надавалася будь-яким особам у власність чи користування для будівництва прибудови.
 
Однак, апеляційний суд не дав правової оцінки і не зробив висновків з приводу вищенаведених доводів позивача про те, що відповідачем без законних підстав забудована земельна ділянка площею 69,3 кв. м, а технічні паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовлені ТОВ «Глав Інвест груп» 17 червня 2020 року (відповідно до якого загальна площа квартири збільшена з 200,6 кв. м до 269,9 кв. м) та 03 серпня 2020 року (відповідно до якої загальна площа квартири збільшена з 269,9 кв. м до 341,1 кв. м) на підставі недостовірних даних, у зв`язку з чим позивач просив визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 22 червня 2020 року (індексний номер 52858604) та від 15 серпня 2020 року (індексний номер 53756937), згідно з якими за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на спірну квартиру площею 269,9 кв. м та 341,1 кв. м відповідно.
 
Крім того, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що реконструкція спірної квартири відбулася за рахунок тераси, на залізобетонній плиті, по периметру існуючого ганку, без забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_7 , суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що за договором дарування ОСОБА_1 набула у власність квартиру площею 200,6 кв. м, не дослідив технічну документацію на зазначену квартиру на час набуття її у власність відповідачкою, а також не встановив обставин, які б свідчили, що вказана тераса є складовою спірної квартири.
 
Для правильного вирішення спору апеляційному суду необхідно було з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких у відповідача виникло та з якого часу існує речове право на вищевказану терасу, за рахунок якої фактично відбулося збільшення площі квартири АДРЕСА_2 .
 
В позовній заяві позивач посилався на те, що під час реконструкції відповідачем квартири була забудована земельна ділянка площею 69,3 кв. м, яка належить саме Одеській міській раді та на якій розташована вищевказана тераса, тому в спірних правовідносинах також необхідно встановити правові підстави володіння та/або користування вказаною земельною ділянкою відповідачем та/або ОСББ «Валмакс».
 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
 
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув усіх порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий апеляційний розгляд.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
О. В. Ступак
 
В. В. Шипович