ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Смокович В.І.

03 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/7265/25 пров. № А/857/46907/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 140/7265/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
01.07.2024р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІТСТОП" (далі по тексту ТзОВ "ПІТСТОП") звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд: 
-визнати протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025р.; 
-визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці №UA205140/2025/000462.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.10.2025р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Волинська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.10.2025р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
ТОВ «ПІТСТОП», (Покупець) та компанія «Denckermann Sp. z o. o.» (Республіка Польща), як продавець, уклали контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016 (далі – Контракт). В подальшому до Контракту було укладено ряд додаткових угод.
За умовами Контракту та додаткових угод продавець продає, а покупець купує продукцію (товар) кількість та ціна за одиницю якого відображена в Інвойсі (п.1.1 контракту та п.1 додаткової угоди №12 до Контракту).
Товар поставляється на умовах FCA Хелм (Польща). Сторони погодили, що допускається поставка на інших умовах, вказаних у інвойсі. Ціна товару трактується згідно умов поставки, визначених в інвойсі. Вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару (п.1 додаткової угоди №11 до Контракту).
В розділі 4 Контракту визначено порядок розрахунків за товар (п.4.1 та п.4.2). Зокрема, за кожну замовлену партію покупець розраховується з продавцем окремо, згідно цін, визначених в рахунку-фактурі. Оплата товару проводиться після приймання товару але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання (т.1 а.с. 18-23).
Компанія «Denckermann Sp. z o. o.» (Республіка Польща) 17.02.2025р. виставила позивачу інвойс №2025/FVE/G/000034 на загальну суму 84 161,32 євро. В інвойсі визначено, що поставка здійснена на умовах FCA free carrier … (named place), FCA Warszawa» (тобто, FCA франко-перевізник … (назва місця), FCA Варшава) (т1 а.с. 28-48).
В порядку електронного декларування позивач подав через декларанта митну декларацію №25UA205140010554U7 від 20.02.2025р. на товар №1 - №25 (т.1 а.с. 56-81).
На підтвердження заявленої митної вартості товару подано наступні документи, визначені в графі 44 МД, згідно Класифікатору документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів Укратоїни від 20.09.2012р. №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», а саме: контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016 (т.1 а.с. 18-19); додаткову угоду №9 від 26.11.2021р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.20); додаткову угоду №10 від 05.01.2023р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с. 21); додаткову угоду №11 від 05.01.2023р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.22); додаткову угоду №12 від 20.01.2023р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.23); дистриб`юторську угоду від 13.05.2019р. (т.1 а.с.24-27); інвойс №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025р. (т.1 а.с.28-48); пакувальний лист №2025/FVE/G/000034/PL від 17.02.2025р. (т.1 зворот а.с. 193-217); заявку №DSV000137384 від 18.02.2025р. до договору №GRC-012386 від 01.10.2019р. (т.1 а.с.51); договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025р. (т.1 а.с.52-53); довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025р. (т.1 а. с.54); міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) №564304 від 19.02.2025р. (т.1 а.с.55); супроводжуючу документацію на товар (т.1 зворот а.с.220-230); митну декларацію країни відправлення 25PL445010001AMRB2 від 19.02.2025р. (т.1 а.с. 168-172); контракт-доручення на декларування та митне оформлення товарів №94 від 16.10.2019р. та митну декларацію №25UA205140010554U7 від 20.02.2025р. (т.1 а.с. 56-81).
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:
- відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025р. №137384 надавачем транспортних послуг є ДСВ ЛОГІСТИКА, що суперечить перевізнику, зазначеному в графі 23 автотранспортної накладної від 19.02.2025р. №564304 – Струк Олег;
- згідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025р. №137384 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;
- відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025р. №137384 відсутня інформація по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) – місце розвантаження (Струміка, Волинська область (відповідно заявки від 18.02.2025р. № DSV000137384);
- згідно заявки від 18.02.2025р. № DSV000137384 вартість транспортних послуг становить 1200 євро, що суперечить вартості транспортних послуг, зазначених в графі 20 ДМВ - 26079,66 грн; числового розрахунку для підтвердження заявленої вартості транспортних витрат не подано до митного оформлення;
- відповідно п.6.7.1 договору (контракту) про перевезення від 18.02.2025р. № RH026451 сторони визнають наступні документи, що мають юридичну силу: рахунки на оплату, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків тощо. Зазначаємо, що жодних документів з перелічених вище не подано до митного оформлення;
- відповідно рахунка-фактури від 17.02.2025р. № 2025/FVE/G/000034 тип оплати вказано перерахунок, також у вищезазначеному документі зазначений розрахунковий рахунок продавця на який повинна бути здійснена оплата за товар, однак банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення.
Із змісту ст.53, ст.54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 4) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів. Відповідно до частини четвертої статті 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Додатково на вимогу митниці декларантом надано прайс-лист.
Додатково на вимогу митного органу декларантом надано прайс-лист. Листом від 21.02.2025р. повідомлено про відсутність інших додаткових документів (т.1 зворот а.с. 230).
У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару (т.1 а.с.233). На виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021р. № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно ст.64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 4 – на рівні 6,711 дол.США/кг (6,4421 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД № UA205140/2025/001607 від 13.01.2025р.;- товар 12 – на рівні 6,37 дол.США/кг (6,1148 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД № UA500580/2024/004559 від 19.12.2024р. Митницею за основу для коригування митної взято вартість товарів «Запасні частини для легкових автомобілів…» торговельної марки DENCKERMANN, країна походження CN (Китай).
За результатами розгляду поданої декларантом митної декларації №25UA205140010554U7 від 20.02.2025р. та доданих до неї документів, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025р. (т.1 а.с. 85-86), а також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000462 (т.1 а.с. 87-88).
В подальшому, товар випущено у вільний обіг за ІМ40ДЕ №25UA205140010893U8 від 21.02.2025р. з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.4 ,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
ч.3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Зокрема, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як до митного оформлення, так і до суду першої інстанції ТзОВ «ПІТСТОП» надав передбачені ст.53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній митну вартість товару: контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016р. (т.1 а.с.18-19); додаткову угоду №9 від 26.11.2021р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.20); додаткову угоду №10 від 05.01.2023р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.21); додаткову угоду №11 від 05.01.2023р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.22); додаткову угоду №12 від 20.01.2023р. до Контракту №D-P-102-17 (т.1 а.с.23); дистриб`юторську угоду від 13.05.2019р. (т.1 а.с. 24-27); інвойс №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025р. (т.1 а.с.28-48); пакувальний лист №2025/FVE/G/000034/PL від 17.02.2025р. (т.1 зворот а.с. 193-217); заявку №DSV000137384 від 18.02.2025р. до договору №GRC-012386 від 01.10.2019р. (т.1 а.с.51); договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025р. (т.1 а.с.52-53); довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025р. (том 1 а.с.54); міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) №564304 від 19.02.2025р. (т.1 а.с. 55); супроводжуючу документацію на товар (т.1 зворот а.с. 220-230); митну декларацію країни відправлення 25PL445010001AMRB2 від 19.02.2025р. (т.1 а.с. 168-172); контракт-доручення на декларування та митне оформлення товарів №94 від 16.10.2019р. та митну декларацію №25UA205140010554U7 від 20.02.2025р. (т.1 а.с. 56-81).
Апелянт зазначив, що відповідно до Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025р. №137384 надавачем транспортних послуг є ДСВ ЛОГІСТИКА, що суперечить перевізнику, зазначеному в гр.23 автотранспортної накладної від 19.02.2025р. №564304 – Струк Олег.
Колегія суддів зазначає, що ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» надавав позивачу послуги на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування №GRC-012386 від 01.10.2019р. (т.1 а.с. 49-50).
Даний договір хоча і не було надано до митного оформлення товару, однак факт здійснення транспортно-експедиторських відносин ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» на користь ТОВ «ПІТСТОП» не заперечується.
За умовами означеного договору ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» як експедитор взяв на себе зобов`язання за плату і за рахунок позивача організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у внутрішньому та міжнародному сполученні, пов`язаних з дорожнім перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами в заявках та/або додаткових угодах до даного договору, які є невід`ємною частиною договору, а позивач взяв на себе зобов`язання оплачувати надані експедитором послуги (п.1.1 Договору).
Експедитор з метою належного виконання своїх зобов`язань, викладених в п.1.1 договору, має право на власний розсуд залучати до виконання своїх обов`язків третіх осіб (п.4.1.1 Договору)
Поряд із тим, що під час митного оформлення товару позивач надав Договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполучення від 18.02.2025р. №RH-026451 (т.1 а.с. 52-53), укладений між ТОВ» ДСВ ЛОГІСТИКА» (Експедитор) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник), відповідно до якого перевізник бере на себе зобов`язання щодо забезпечення доставки вантажів Експедитора автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, у відповідності з умовами, узгодженими Сторонами у Заявках до даного Договору, і які є невід`ємною частиною Договору (п.1.1. Договору).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»:
- експедитор (транспортний експедитор) – суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;
- клієнт – споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору; 
- перевізник – юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.
У ланцюжку перевезення оспорюваного товару експедитором є ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», клієнтом – ТОВ «ПІТСТОП», а перевізником – ФОП ОСОБА_1 . При цьому між ТОВ «ПІТСТОП» та ФОП ОСОБА_1 прямих правовідносин (укладеного договору на перевезення) не має. ФОП ОСОБА_1 залучений до виконання перевезення ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА».
Наведене в даному пункті пояснює чому довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025р. видав ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА». Однак, коли перевізником згідно графі 23 CMR №564304 від 19.02.2025р. є ФОП ОСОБА_1 .
Стосовно доводів апелянта про наявність розбіжності, а саме відповідно Документа, який підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025р. №137384 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості, колегія суддів зазначає про таке.
п.2.1 зовнішньоекономічного контракту №D-P-102-17 від 16.02.2016р. та п.1 додаткової угоди №11 від 05.01.2023р. до контракту №D-P-102-17, товар поставлявся на умовах FCA Хелм (Польща). Допустимою вважалася поставка на інших умовах, вказаних в інвойсі. Вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару.
В інвойсі №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025р. визначено поставку на умовах: «FCA free carrier … (named place), FCA Warszawa» (тобто, FCA франко-перевізник … (назва місця), FCA Варшава).
За умовами поставки FCA (Free Carrier) / Франко-перевізник (згідно з правилами Інкотермс) продавець зобов`язаний доставити товар до місця приймання його перевізником, визначеного умовами договору. Оплата експортних мит покладається на постачальника.
Відповідно до умов поставки (FCA) продавець зобов`язується передати покупцеві вантаж, який пройшов митне очищення, у визначене місце поставки. Момент переходу ризиків та витрат від продавця до покупця залежить від обраного місця поставки. До цього моменту продавець несе повну відповідальність за товар та зобов`язаний сплатити всі витрати, пов`язані з його доставкою, включаючи експортні платежі. Забезпечення відповідного маркування, пакування та оформлення супровідних документів також покладається на продавця.
За умовами FCA продавець передає митно очищений товар перевізнику, зазначеному покупцем, у погодженому місці. Вибір цього місця визначає розподіл обов`язків щодо навантаження та розвантаження товару. Якщо поставка здійснюється з території продавця (наприклад, зі складу), обов`язок з навантаження товару покладається на продавця. Якщо ж передача здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за навантаження товару на транспортний засіб покупця, але зобов`язаний за власний рахунок доставити товар до визначеної точки поставки.
Як встановлено зовнішньоекономічним контрактом та підтверджено документами, поданими декларантом для митного оформлення, поставка здійснюється на умовах FCA Warszawa (Варшава, Польща). Оскільки продавець зареєстрований у місті Варшава, а відвантаження товару відбувалося зі складського приміщення, що належить продавцю, витрати за навантажувальні роботи покладаються на нього. 
Таким чином, відповідні витрати включені до фактурної вартості товару та не становлять окрему складову митної вартості.
Розвантажувальні роботи проводяться на митній території України, що унеможливлює віднесення таких витрат до митної вартості товару.
Також при досліджені довідки про транспортні витрати від 19.02.2025р. №137384 виданої ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» для митного органу встановлено відсутність будь-якої інформації щодо понесення витрат по навантажувально-розвантажувальних роботах, що додатково свідчить про безпідставність та необґрунтованість висновків митного органу. 
В оскаржуваному рішенні Волинською митницею зазначено, що згідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025р. №137384 відсутня інформація по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) – місце розвантаження (Струміка, Волинська область (відповідно заявки від 18.02.2025р. № DSV000137384).
Колегія суддів зазначає, що ч.10 ст.58 МК України визначений перелік витрат (складові митної вартості), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті. До вказаного переліку входять, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Таким чином, до митної вартості включаються реальні витрати на транспортування товару до митного кордону України. При цьому, вказана норма не передбачає необхідності включення до митної вартості можливих додаткових витрат при перевезенні вантажу. А тому, відповідно до ч.10 ст.58 МК України до митної вартості включаються лише реальні транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2023р. у справі № 813/2658/16.
п.2 ч.11 ст.58 МК України передбачено, до митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.
У довідці про транспортні витрати від 19.02.2025р. №137384 зазначена інформація щодо вартості перечення вантажу до митного кордону України, а саме з Варшави (Польща) до п/п Ягодин (Україна), що складає 26 079,66 грн. (т.1 а.с.54).
В оскаржуваному рішенні Волинською митницею не зазначено нормативного підґрунтя та необхідності зазначення у довідці про транспортні витрати інформації по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) – місце розвантаження (Струміка, Волинська область) при наявній інформації щодо вартості перевезення до митного кордону України, у відповідності до ч.10 ст.58 МК України.
Митний орган також вказує, що згідно заявки від 18.02.2025р. № DSV000137384 вартість транспортних послуг становить 1200 Євро, що суперечить вартості транспортних послуг, зазначених в гр. 20 ДМВ - 26079,66 грн; числового розрахунку для підтвердження заявленої вартості транспортних витрат не подано до митного оформлення.
В заявці №DSV000137384 від 18.02.2025р. визначено маршрут перевезення товару: Польща, Варшава – Україна, Струмівка. Вартість послуг з організації перевезення за означеним маршрутом становить 1 200 євро по курсу Національного банку України на дату завантаження. Датою завантаження є 19.02.2025р. (т.1 а.с. 51).
Відповідно вартість послуг ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» за організацію перевезення вантажу по маршруту становила: 1 200,00 євро х 43,4661 (офіційний курс грн до Євро за даними Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=19.02.2025&period=daily) = 52 159,32 грн. Тобто, в заявці визначена ціна послуг експедитора за маршрутом до державного кордону України та по території України. 
Однак, в довідці про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025р. ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» зазначив вартість перевезення вантажу за маршрутом місто Варшава (Польща) до п/п Ягодин (Україна), а саме – 26 079,66 грн. Дана сума включена в митну вартість товару та відображена в графі 20 ДМВ.
В ст.11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» видно, що вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. 
ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 
Вказане свідчить, що встановлення цін у господарських правовідносинах відбувається на основі вільної самостійності їх учасників, що надає можливість суб`єкту підприємництва самостійно встановлювати та обраховувати вартість товарів або послуг, окрім випадків державного регулювання цін на певні товари/послуги, у встановленому законодавством порядку та випадках. 
Також колегія суддів звертає увагу апелянта, що відносини щодо визначення вартості перевезення вантажу автомобільним транспортом як за межами України, так і на території України не є предметом державного цінового регулювання. 
Стосовно ненадання позивачем до митного оформлення числового розрахунку вартості транспортних витрат, позивач зазначає, що відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є в тому числі транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Положення МК України не вимагають надання до митного оформлення саме числового розрахунку вартості витрат на транспортування
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.05.2019р. у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2024р. у справі №520/6058/24.
ТОВ «ПІТСТОП» для підтвердження понесення витрат на транспортування митному органу надав до митного оформлення заявку договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025р. (т.1 а.с.52-53); заявку №DSV000137384 від 18.02.2025р. до договору №GRC-012386 від 01.10.2019р., якою погоджено загальну вартість послуг експедитора – 1 200,00 євро по курсу НБУ на дату завантаження (1 200,00 євро х 43,4661 = 52 159,32 грн.) (т.1 а.с. 51) та довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025р. в якій визначено, що вартість перевезення вантажу за маршрутом м. Варшава (Польща) до п/п Ягодин (Україна) становить 26 079,66 грн (т.1 а.с. 54).
Отже, відповідно до вказаної довідки вартість транспортних витрат за межами території України (Варшава (Польща) – Митний пункт пропуску «Ягодин» Україна) становить 26 079,66 грн. Також з даної довідки видно, що страхування не проводилося. Крім цих витрат, жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає із досліджених документів).
Колегія суддів зазначає, що у Волинської митниці була можливість з поданих декларантом документів з`ясувати вартість понесених транспортних витрат. Докази понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні, такі докази не надані й відповідачем. При цьому, законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.
Волинська митниця також зазначила, що відповідно до п.6.7.1 договору (контракту) про перевезення від 18.02.2025р. № RH026451 сторони визнають наступні документи, що мають юридичну силу: рахунки на оплату, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків тощо. Жодних документів з перелічених вище не подано до митного оформлення.
Договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 18.02.2025р. № RH026451 укладений між ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» та ФОП ОСОБА_1 , а тому з останнім позивач не перебував в правовідносинах.
У ТОВ «ПІТСТОП» не було обв`язку подавати до митного оформлення первинні документи та/або інші документи за договорами, стороною яких він не є, оскільки транспортне експедирування свого товару він доручив ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» та в позивач не має та не може бути в розпорядженні таких документів.
Стосовно відсутності банківських платіжних документів, що стосуються товару, суд апеляційної інстанції зауважує, що в розпорядженні митного органу є Контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016р., який укладений між позивачем та фірмою Denckermann Sp. z o. o. та відповідно до п.4.2 якого сторони даного правочину погодили, що оплата товару проводиться після приймання товару але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.
Отже, станом на дату подання до митного оформлення МД25UA205140010554U7 від 20.02.2025р. у ТОВ «ПІТСТОП» не закінчився погоджений договірний строк для оплати вартості товару за рахунком-фактурою №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025р., а тому банківські платіжні документи у товариства були відсутні.
Разом з тим, вартий уваги і той факт, що за МД 25UA205140010554U7 від 21.02.2025р., одним транспортним засобом, одночасно та разом з товарами, що зазнали коригування, позивач на митну територію України завозив і товари №1 - №3, №5 - №11, №13 - №25. Товари №4 та №12 завозились на митну територію України за тим самим Контрактом, тим самим рахунком-фактурою, тим самим експедитором, послуги якого оформлені тими ж договором, заявкою та довідкою про вартість.
Митна вартість товарів, що не зазнали коригування, позивачем заявлена також за основним методом (ціною договору) з урахуванням вартості транспортування товару. На підтвердження цієї вартості позивачем представлено ті самі документи. До митної вартості товарів №1 - №3, №5 - №11, №13 - №25, яка визначена на підставі тих самих документів (у тому числі щодо транспортування) в митного органу не було жодних зауважень. Щодо Товарів №1 - №3, №5 - №11, №13 - №25 митний орган погодився з тим, що представлені декларантом документи на транспортування для цих товарів є належними та достатніми для підтвердження цієї складової митної вартості. З приводу митної вартості цих товарів у Волинської митниці не виникало жодних обґрунтованих сумнівів, хоча документи у тому числі щодо транспортування цього товару та товарів, що зазнали коригування, є ідентичні.
Митний орган зауважує, що митна вартість товарів скоригована по 2-х товарних позиціях з 25 у зв`язку із тим, що саме по цим товарам відбулося спрацювання ризиків в системі АСАУР. Однак, апеляційний суд зазначає, що висловлені зауваження, а саме щодо числового розрахунку транспортних витрат та відсутністю банківських платіжних документів стосується не лише скоригованих 2-х товарних позиціях, а всіх 25-ти.
Вказані доводи митного органу не підлягають логічному обґрунтуванню та відхиляються судом апеляційної інстанції.
Вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у ч.3-ч.4 ст.53 МК України та про надання яких вказано у повідомленні декларанту може мати місце лише тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Однак, за обставин цієї справи митний орган не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Колегія суддів звертає увагу, що вимога про надання виписки з бухгалтерської документації, висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, каталогів, прейскурантів виробника товару, відповідно до ч.3 ст.53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
При цьому, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.
Ненадання додаткових документів (прайс-листів, каталогів, специфікацій виробника товару) також не свідчить про недобросовісність позивача та не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами ч.2 ст.53 МК України підтверджують митну вартість товару. 
Крім того, під час митного оформлення товару, позивач надавав прайс-листи.
В процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Тому, необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки митний орган не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. 
За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю та не можуть бути підставою для доводів про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).
З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому, митний орган не вказав на неправильність проведених розрахунків митної вартості, зазначених у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви апелянта щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги ч.3, ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. 
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021р. у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020р. у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
На думку апеляційного суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Таким чином, доводи митного органу про наявність істотних розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
При вирішенні спору апеляційний суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене ст.64 МК України, згідно якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.58-ст.63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Відповідно до п.2, п.4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення митний орган використав виключно інформацію з бази даних митного органу. Тобто, при винесенні спірного рішення митний орган керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митого оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. у справі № 815/228/17 дійшов висновків, що наявність в інформаційних базах даних митною органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10.10.2019р. у справі № 809/1469/16.
Таким чином, з огляду на зазначене, вірними є висновки суду першої інстанції, що прийняте Волинською митницею рішення про коригування митної вартості товару №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025р. є протиправним та яке слід скасувати.
Як зазначено вище, за митною декларацією №25UA205140010554U7 від 20.02.2025р. позивачу відмовлено у митному оформленні товару шляхом винесення картки відмови №UA205140/2025/000462 з підстав неподання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу.
Відповідно до ст.256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом, рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
В п.7.1., п.7.2. «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 передбачено, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну. Тобто, відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Надаючи оцінку доводам апелянта, покладеним в основу прийняття оспорюваних рішень про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, митний орган не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару задекларованого позивачем, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Разом з тим, обов`язок органу доходів і зборів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюється Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598.
Так, відповідно до п.2.1 вказаних Правил № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методі (ст.64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні. Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначені митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60, ст.64 кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційний умов тощо.
Тобто, рішення про коригування митної вартості не може ґрунтуватись на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.
Проте, з огляду на те, що позивач надав вичерпні документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.
Усі документи, надані до митного оформлення позивачем не містять розбіжностей та визначають єдину ціну товару.
Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції, що декларант надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним (першим) методом. 
Апеляційний суд наголошує, що Волинська митниця як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.
Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зазначив, що вимоги ч.3, ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Волинської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товару та картка відмову в прийнятті митної декларації є протиправним, яке слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).
Стосовно покликань апелянта в апеляційній скарзі на значно завищений розмір витрат на правову допомогу, колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.
За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: Договір про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 15.04.2025р. (т.1 а.с.114-115); додаткова угода від 03.04.2025р. №2 до Договору про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 15.04.2025р. (т.1 а.с.116); рахунок №1 від 03.06.2025р. (том 1 а.с.117); рух коштів по рахунку ФОП від 14.06.2025р. (т.1 а.с.118); акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва від 26.06.2025р. №1 (т.1 а.с.119).
З врахування складності справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає співмірною компенсацією вартість виконаної роботи в розмірі 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з митного органу в користь позивача.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 140/7265/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель