Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/6010/25
Номер провадження2/711/2789/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі: головуючого судді Демчика Р.В. при секретарях Бутовській Д.О., Кобилки Є.О., з участю представника відповідачка Семенюк О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 235136.75 грн, сплачений судовий збір в сумі 3527.05 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000.00 грн..
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С03.225.72410, відповідно до умов якої банк відкрив клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за демено-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та Договору. Банк на виконання умов Договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 20000 грн строком до 21.10.2024, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. В порушення умов Договору позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого заборгованість за Договором кредиту станом на 19.12.2023 становить 235136.75 грн, яка складається з: 90190.55 грн заборгованість за основним боргом; 144946.20 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
Надалі 19.12.2023 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023 відповідно до умов якого, ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг» право грошової вимоги до відповідача.
22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором №№ С03.225.72410 від 21.10.2016 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ..
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 липня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
25.07.2025 року представником відповідача - адвокатом Семенюк О.Г., через систему Електронний суд, подані відзив на поздоровну заяву, в обґрунтування якого вказано, що відповідач категорично не згоден з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, оскільки, як посилається і сам позивач в своєму позові, відповідно до п. 2 умов Угоди С03.225.72410 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 21.10.2016 року, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня (надалі Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Таким чином, правовідносини між АТ "Ідея Банк" та Відповідачем мають регулюватися на підставі двох документів: 1. Угода С03.225.72410 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 21.10.2016; 2. Договір комплексного банківського обслуговування. При цьому Позивач додав до позовної заяви в додатках лише копію угоди С03.225.72410 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 21.10.2016. Звернула увагу суду, що Договір комплексного банківського обслуговування до позовної заяви долучено не було. Доказів на підтвердження ознайомлення з ним відповідачем не надано. Більш того, за відсутності Договору комплексного обслуговування, які діяли станом на 21.10.2016 року, суд позбавлений можливості перевірити які умови існували на той момент.
Також позивачем до справи було долучено Довідку-повідомлення, підписану 21.10.2016 року, відповідно до якої: сума кредиту складає 20 000 грн. термін користування основної суми кредиту 12 місяців. Крім того, відповідно до п. 3.3 Угоди С03.225.72410 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 21.10.2016 року процентна ставка за користування коштів Кредитної лінії становить 48%. Жодних інших документів на підтвердження укладання угоди на іншу суму, на інший строк, на інших умовах в додатках до позовної заяви не надано. По факту на даний час позивач стверджує, що заборгованість за основним боргом складає 90190, 55 грн, а заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 144 946,20грн. Проте позивач жодним чином не доводить як і коли, на підставі якої додаткової угоди кредит був збільшений, бо в наданих документах зафіксована інша сума - 20 000 грн. Також позивач стверджує, що строк кредитування склав до 21.10.2024 року, що прямо суперечить тим умовам, які містяться в документах, які надав сам позивач, бо в них міститься інформація лише про термін - 12 місяців з 21.10.2016 р.. Також позивач надав розрахунок заборгованості з 21.10.2016 року по 19.12.2023 року., хоча розрахунок мав бути лише за період з 21.10.2016р. по 21.10.2017р. Але жоден документ, долучений до позовної заяви, не містить інформації ані про збільшення розміру кредиту, ані про продовження строку дії Угоди С03.225.72410 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 21.10.2016 року, ані про перевипуск кредитної картки. А сам позов не містить детального розрахунку нарахованих процентів.
Також, вважає, що розмір витрат позивача про надання правничої допомоги є завищеним і неспівмірним і тому просять відмовити в їх стягненні.
30.07.2025 представником позивача Ушакевич М.П., через систему Електронний суд подано відповідь на відзив, в якому позивачем заперечуються доводи відповідача викладені у відзиві.
23.09.2025 представником відповідача - адвокатом Семенюк О.Г. надано заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 листопада 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
16.12.2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача - адвокат Семенюк О.Г. щодо стягнення з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15500.00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просить справу розглянути за відсутності представника позивача. Також, 23.12.2025 представником позивача через систему Електронний суд подана заява про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_1 та представник - адвокат Семенюк О.Г. в судове засідання не з`явилися. Причину неявки суду не повідомили. 
Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В позовній заяві позивач вказує та матеріалами справи підтверджується, що 21.10.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 була укладена Угода № С03.225.72410 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки, яка укладається згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на Інтернет - сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua.
Відповідно до умов Угоди № С03.225.72410 від 21.10.2016, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буду використовуватися в рамках Угоди до Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операції, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 роки.
Пунктом 3 Угоди передбачено, що Банк надає Клієнту Кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000, 00 грн., ліміт кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладення угоди у розмірі 20000.,00 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних, а відповідач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки.
Також, 21.10.2016 року ОСОБА_1 було підписано Згоду на доступ до своєї кредитної історії та Згоду про повідомлення ОСОБА_1 про банківські продукти і послуги та Довідка повідомлення про підтвердження, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» до підписання кредитного договору надав ОСОБА_1 в письмовій формі інформацію про умови кредитування.
З довідки-повідомлення від 21.10.2016 року вбачається, що АТ «Ідея Банк», до підписання кредитного договору, надав ОСОБА_1 в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Згідно з детальним розписом сукупної вартості кредиті та реальної процентної ставки: Валюта кредиту - гривня; Сума кредиту 20000.00 грн; Термін користування 12 місяців; Погашення основної суми кредиту щомісячно.
Відповідно до наданої позивачем копії виписки від 19.12.2023 по рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , назва: ОСОБА_1 , виписка з 21.10.2016 по 19.12.2023, вбачається, що позивачем періодично надавалися кредитні кошти, а відповідачем періодично здійснювались погашення платежів за кредитом.
Обґрунтовуючи право вимоги позивач зазначає, що 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023 відповідно до п. 2.1 якого AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується - передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу.
Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.
Так, ТОВ «Оптіма Факторинг» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь AT «Ідея Банк».
22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факт» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до за Кредитним договором № С03.225.72410 від 21.10.2016. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників.
В доданій до позовної заяви копії Реєстру Боржників міститься запис під порядковим номером 94 про кредитний договір № С03.225.72410 від 21.10.2016, боржник: ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості: 235136.75 гривень (т.1 а.с. 206-207).
На підтвердження здійснення платежу за договором факторингу позивачем долучено копії платіжних доручень (т.1 а.с. 209).
05.05.2025 позивач надіслав відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за вих. № 4/2025, у якій вимагав достроково повернути прострочену суму заборгованості, прострочену заборгованість за відсотками, прострочену заборгованість за комісією та інші належні до сплати платежі за кредитним договором. Докази надсилання позивачем доєднано до матеріалів справи.
За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Кредитним договором №С03.225.72410 від 21.10.2016, що укладено між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ..
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку AT «Ідея Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. А як свідчать матеріали справи, то в них взагалі відсутній паспорт споживчого кредиту.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на договір комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на Інтернет - сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua, при цьому матеріали справи не містять жодної редакції договору комплексного банківського обслуговування оприлюдненої на веб-сайті та чинної на дату укладання договору між сторонами відповідно до тверджень сторони позивача, з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом.
Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача ОСОБА_1 станом на момент подання позову існувала заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 235136.75 грн.
Наявність роздрукованої виписки за угодою № С03.225.72410 від 21.10.2016 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості, є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. 
Крім того, досліджуючи дану виписку, судом було встановлено, що з 22.10.2016 по 31.05.2017 відповідачем використано 39273.28 грн, повернуто Банку 42474.87 грн.
Як вбачається з копії довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № С03.225.72410 від 21.10.2016 станом на 19.12.2023 має заборгованість у розмірі 235136.75 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 90190.55 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 144946.2 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0 грн (т.1 а.с. 191).
Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Будь-яким належним та допустимим доказом заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується.
Також, у виписці від 19.12.2023 року зазначено про кредитні кошти, які видавалися на підставі Додаткової угоди № С03.225.72410 від 21.10.2016 до кредитного договору №С03.225.72410 від 21.10.2016.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладання 21.10.2016 року Додаткової угоди № С03.225.72410 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст. 517 ЦК України новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.
Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, позовна заява не містить обґрунтованого розрахунок сум, що стягуються, адже зазначена позивачем заборгованість складається із заборгованості за: основним боргом, нарахованими та несплаченими відсотками. Розрахунок сум, що стягується повинен бути аргументованим, переконливим, зрозумілим для аналізу та подальшої оцінки судом, що достатньо підтверджує результат математичного розрахунку викладеного шляхом обчислення, підрахування, лічби конкретних сум заборгованості тощо.
Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію.
Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.
При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення).
Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.
Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом.
Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити:
1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення;
2 )чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви;
3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги);
4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу.
Однак позивач не надав суду документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини.
Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять. Позивач вказує обставини, які унеможливили йому подати інші докази, а саме посилається на те, що він подав суду всі документи, які отримав як Фактор від Клієнта за Договором факторингу. Однак, указані обставини не звільняють позивача від доведення у суді обставин, на які він посилається як на підстави своїх вимог.
З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок в позові та підвередити/спростувати факт надання кредиту та наявність/відсутність заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись принципами змагальності сторін та диспозитивності судового розгляду суд доходить висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та достатніми доказами факт надання кредиту та наявної заборгованості, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог
Також, представником відповідача адвокатом Семенюк О.Г. заявлене клопотання про застування строку позовної.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне вказати на наступне.
У постанові ВП ВС від 13.02.2019 року по справі № 826/13768/16 визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», - йдеться у постанові.
Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними:
«Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору за подання до суду даної позовної заяви.
Щодо клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із частин 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Правнича допомога ОСОБА_1 надавалася на підставі договору про надання правової допомоги №091 від 24 липня 2025 року, укладеного з адвокатом Семенюк О.Г.
Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 12.12.2025 року вартість послуг складає 15500.00 грн.
Згідно платіжної інструкції №@2PL909074 від 08.12.2025 ОСОБА_1 оплатив за правову допомогу 2000.00 грн; Згідно платіжної інструкції №@2PL559806 від 10.11.2025 сплачено 1000.00 грн за оплату правової допомоги; Згідно платіжної інструкції №@2PL660801 від 26.09.2025 сплачено 5000.00 грн за оплату правової допомоги; Згідно платіжної інструкції №@2PL632549 від 24.07.2025 сплачено 7500.00 грн за оплату правової допомоги.
Суд зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а, ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, яка також зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №620/1958/19 у постанові від 11.10.2021 року, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
При цьому судом, враховано, незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Таким чином, заявлені відповідачем до відшкодування 15500.00 грн. витрат на правничу допомогу, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, повинен становити 5000,00 грн..
На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76-83, 141, 247, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (ЄДРПОУ 39992082, адреса м.Київ вул.Набережно-Лугова, буд.8) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000.00 грн.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик
Повне судове рішення складене 05.01.2026 року.

Головуючий:	  	Р.  В.  Демчик