РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
12 січня 2026 р.  Справа № 120/17493/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправним рішенням відповідача №142950002742 від 06.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу..
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків, у спосіб подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.
Представником позивача подано заяву поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник позивача, окрім іншого, зазначила, що оскаржуване рішення від 06.12.2023 було отримане позивачем лише 09.12.2024, яке надане на адвокатський запит.
Ухвалою судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії, доданих до неї документів та наявних відомостей, встановлено, що до страхового стажу не можливо зарахувати період роботи з 10.04.1984 по 15.05.2000 (робота в Запорізькій області (дані СПОВ відсутні)), зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983, оскільки вказаний період роботи співпадає (перетинається) з роботою у Миколаївській області, згідно записів іншої трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.09.1992, та які підтверджені даними СПОВ. Тому, оскільки страховий стаж позивача склав 25 років 8 днів із необхідних 30 років, у призначенні пенсії відмовлено.
Враховуючи вищевикладене, ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.
04 грудня 2023 ОСОБА_1 звернулася до сервісного центру пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ у Вінницькій області та прийнято рішення від 06.12.2023 за №142950002742, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Відмова пенсійного органу у призначенні пенсії за віком обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. При цьому, як зазначено в рішенні про відмову, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.04.1983, оскільки періоди роботи у даній трудовій книжці, а саме з 10.04.1984 по 15.05.2000 це робота в Запорізькій області (дані СПОВ відсутні), які перетинаються з роботою згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 в Миколаївській області, та які підтверджені даними СПОВ. Тому, оскільки страховий стаж позивача склав 25 років 8 днів із необхідних 30 років, у призначенні пенсії за віком за нормами ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовлено.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).
Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.
За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Судом встановлено, що 04.12.2023 позивачка звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Серед інших документів до заяви позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 та трудову книжку серії НОМЕР_1 від 22.04.1983 з метою підтвердження страхового стажу.
За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу.
Водночас за поданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.04.1983, оскільки періоди роботи у даній трудовій книжці, а саме з 10.04.1984 по 15.05.2000 це робота в Запорізькій області (дані СПОВ відсутні), які перетинаються з роботою згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1992 в Миколаївській області, та які підтверджені даними СПОВ.
Так, згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.
Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.
Суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивачки (22.04.1983) серії НОМЕР_1 та до 29.07.1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державним комітетом по праці та соціальним питанням СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162), а з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).
Пунктом 1.1 Інструкції № 162 установлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недільного терміну з дня прийому на роботу.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 162).
Крім того, відповідно до п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція № 58, пунктами 2.6, 2.9 якої передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу виправлені. Відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення не може позбавити позивачку права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Разом з тим суд зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 р. у справі № 754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі № 220/989/17.
Відповідачем під час розгляду цієї справи не доведено недійсність трудової книжки серії НОМЕР_1 , а також не спростовано належність зазначеної трудової книжки саме позивачці.
Водночас, щодо періоду трудової діяльності з 10.04.1984 по 15.05.2000, то суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що зазначений період частково перетинається з іншим періодом трудової діяльності, зафіксованим у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.09.1992, яка також подана позивачкою на підтвердження страхового стажу. Встановлений перетин стосується окремих календарних років (з 01.09.1992 по 15.05.2000), в межах яких наявні записи про одночасну зайнятість в різних установах та в різних областях України.
Відповідно до пункту 2.4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у разі відсутності даних у системі персоніфікованого обліку, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі первинних документів. У разі, якщо за один і той самий період часу містяться записи про роботу на кількох підприємствах, враховується лише один період, якщо не буде підтверджено виконання роботи за сумісництвом або за іншими правовими підставами, які допускають одночасне працевлаштування.
У цій справі жодних первинних документів (наказів про прийняття на роботу, договорів, табелів обліку робочого часу, відомостей про нарахування заробітної плати тощо), які б підтверджували виконання трудових обов`язків одночасно на двох посадах у зазначений спірний період позивачкою не надано. Відповідач також не підтвердив наявність таких документів у своїх архівах або запитах.
Таким чином, за наявності перетину в записах про трудову діяльність у двох трудових книжках та відсутності підтверджень про роботу за сумісництвом, одночасне зарахування обох періодів до страхового стажу є неможливим. У межах такого перетину до страхового стажу може бути врахований лише один із зазначених періодів.
У зв`язку з цим суд вважає, що поки не буде надано належних доказів, період з 01.09.1992 по 15.05.2000, зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , не підлягає додатковому врахуванню до страхового стажу, оскільки аналогічний за часом період вже охоплений записами в іншій трудовій книжці.
Врахування двох періодів одночасно без підтвердження роботи за сумісництвом суперечить вимогам законодавства про пенсійне забезпечення.
Отже, періоди трудової діяльності з 10.04.1984 по 31.08.1992, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки, тобто в тій частині, яка не перетинається з вказаними періодами роботи у іншій трудовій книжці, вже зарахованих до страхового стажу позивача.
З урахуванням вищенаведених висновків, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 142950002742 від 06.12.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком визнається судом протиправним та скасовується.
Водночас, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 10.04.1984 по 31.08.1992.
Щодо строку звернення до суду на який вказує відповідач, то варто зауважити, що вказаному питанню надавалася оцінка під час відкриття провадження у справі.
За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України). 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 142950002742 від 06.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.04.1984 по 31.08.1992.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна