УХВАЛА
24 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 953/405/23
провадження № 51-4614 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року,
встановив: 
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для їх скасування або зміни і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Обґрунтування доводів касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Обґрунтовуючи наявність вказаних підстав, слід виходити із положень ч. 2 ст. 438 КПК, а також статей 412-414 КПК.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Оскаржуючи законність рішення суду апеляційної інстанції засуджений вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, заперечує оцінку достовірності доказів здійснену судом, що, з огляду на положення ст. 433 КПК, не може бути предметом перевірки судом касаційної інстанції.
Посилаючись на неправильне застосування закону Країни про кримінальну відповідальність, засуджений не обґрунтовує цієї підстави, як це визначено ст. 413 КПК, з посиланням на обставини цієї справи.
Вирок місцевого суду був предметом перевірки в апеляційному порядку, разом із тим, засуджений не вказує яких саме порушень припустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду, з огляду на положення статей 94, 370, 404, 405, 412-414, 419 КПК, а також не зазначає та не конкретизує, які доводи його апеляційної скарги залишились поза увагою цього суду. 
Вимоги касаційної скарги засудженого за своїм змістом є суперечливими, оскільки, як убачається з її прохальної частини, скаржник просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК та водночас порушує питання про перекваліфікацію його дій з ч. 7 ст. 111-1 КК на ч. 4 ст. 111-1 КК. 
Всупереч вимогам ч. 5 чт. 427 КПК до касаційної скарги засуджений не додає копії оскаржуваних ним судових рішень.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.
На усунення недоліків, засудженому слід подати нову касаційну скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                  ОСОБА_3