ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 
м. Київ

справа №580/8225/24
адміністративне провадження № К/990/33728/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Стародуба О.П., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 
про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року (ухвалене суддею-доповідачем Каліновською А.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Коротких А.Ю., суддів Штульман І.В., Чаку Є.В.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Управління, відповідач, скаржник), в якому просила:
- визнати протиправними дії Управління щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії згідно вимог Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-p(II)/2021 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII) у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06 червня 1996 року №230/96-ВР (далі - Закон №230/96-ВР);
- зобов`язати Управління здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-p(II)/2021 відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Управління здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІI)/2021 відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та виплачувати ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі не менше десяти мінімальних пенсій за віком.
2. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що відповідачем протиправно відмовлено у здійсненні перерахунку позивачу пенсії за період з 01 липня 2021 року відповідно до вимог Рішення КСУ №1-р(ІІ)/2021 згідно статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР, у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії згідно з вимогами Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(II)/2021 та відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
4. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що після ухвалення Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 та за відсутності приведення Верховною Радою України нормативного регулювання у відповідність до Конституції України у встановлений строк, підлягає безпосередньому застосуванню частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР, яка гарантує мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю І групи у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. За таких обставин суди дійшли висновку, що дії органу Пенсійного фонду України щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії у зазначеному розмірі є протиправними, оскільки вони суперечать імперативним приписам Конституції України, правовим позиціям Конституційного Суду України та не забезпечують збереження досягнутого рівня соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 54 Закону №796-XII, у редакції Закону №230/96-ВР, порушили положення статей 9, 90, 242 КАС України, а також не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19, та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19, від 15 квітня 2021 року у справі №373/1978/18, від 29 березня 2024 року у справі №460/17904/23, від 22 січня 2025 року у справі №460/8956/24.
7. У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій про наявність підстав для застосування положень статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 01 липня 2021 року.
8. Відповідач вважає, що суди не врахували, що право позивача на перерахунок пенсії згідно зі статтею 54 Закону №796-XII виникло лише з 05 лютого 2024 року, коли їй було вперше встановлено першу групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з Чорнобильською катастрофою. Суди не надали правової оцінки питанню, з якої дати позивач має право на виплату пенсії. У період з 01 липня 2021 року по 06 лютого 2024 року у позивача не було права на перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.
9. Суди першої та апеляційної інстанцій також не врахували, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 29 червня 2021 року №1584-ІХ (далі - Закон №1584-ІХ), прийнятий на виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-p(II)/2021 і є чинним. Тому, відсутні підстави для застосування норми частини третьої статті 54 Закону №796-ХІІ, яка б передбачала виплату пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.
10. Скаржник вказує також, що суди не врахували, що рішення Конституційного Суду України мають пряму (перспективну) дію в часі, а не ретроспективну. Подібна позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 15 квітня 2021 року у справі №373/1978/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19, де зазначено, що Рішення Конституційного Суду України не набуває ретроспективної дії у часі.
11. Управління також вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували постанови Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №460/17904/23 та від 22 січня 2025 року у справі №460/8956/24, у яких було підтримано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 щодо застосування до спірних правовідносин процесуального строку для звернення до суду.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
12. Касаційна скарга надійшла до Суду 11 серпня 2025 року.
13. Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 580/8225/24, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
14. Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 20 січня 2026 року.
15. При розгляді цієї справи в касаційному порядку скаржником заявлене клопотання про зупинення виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року.
Позиція інших учасників справи
16. 05 вересня 2025 року від позивачки надійшов відзив на касаційну скаргу Управління. Позиція позивачки зводиться до того, що вона з 05 лютого 2024 року є особою з інвалідністю внаслідок захворювання, безпосередньо пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, а тому має конституційно гарантоване право на особливу форму соціального захисту у вигляді державної пенсії, яка за своєю правовою природою є формою відшкодування шкоди, завданої здоров`ю. Позивачка обґрунтовує, що після ухвалення Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 будь-яке правове регулювання, яке встановлює нижчі розміри пенсії, ніж передбачені частиною четвертою статті 54 Закону України № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, є таким, що порушує сутнісний зміст її соціального права, суперечить статтям 3, 16, 46 та 50 Конституції України та не забезпечує збереження досягнутого рівня соціального захисту. Саме з цих підстав позивачка вважає дії органу Пенсійного фонду України протиправними, а судові рішення першої й апеляційної інстанцій - законними та обґрунтованими. 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
17. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що позивач є особою з інвалідністю І групи та отримує пенсію відповідно до Закону № 796-ХІІ.
18. Посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), виданим 23 лютого 2024 року Черкаською обласною державною адміністрацією, підтверджується, що позивач є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особою з інвалідністю І групи безстроково.
19. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності І групи від захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до статті 54 Закону №796-XII).
20. 01 липня 2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку основної пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.
21. Листом від 31 липня 2024 року відповідач повідомив позивачу, що чинним законодавством не передбачено виплату пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, відповідно до Закону №796-XII, зокрема по 1 групі інвалідності, у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком. Крім того, також зазначено, що частина четверта статті 54 Закону №796-ХІІ в редакції Закону №230/96-ВР застосуванню не підлягає.
22. Позивачка, не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті пенсії у розмірі, не нижчому за 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ, вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права - порушеними, звернулась з даним позовом до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
23. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
24. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
25. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
26. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
27. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року відповідають не повністю, а викладені у касаційній скарзі доводи є частково обґрунтованими з огляду на таке.
28. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
29. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
31. Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
32. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
33. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Ця норма є об`єктивним продовженням задекларованого в статті 1 Конституції України її статусу як соціальної та правової держави.
34. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
35. За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
36. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 05 лютого 2024 року є особою з інвалідністю І групи та отримує пенсію відповідно до Закону № 796-ХІІ, що, серед іншого підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), виданим 23 лютого 2024 року Черкаською обласною державною адміністрацією, як особі з інвалідністю І групи.
37. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дії органу Пенсійного фонду України щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії у зазначеному розмірі є протиправними, оскільки вони суперечать імперативним приписам Конституції України, правовим позиціям Конституційного Суду України та не забезпечують збереження досягнутого рівня соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Після ухвалення Рішення КСУ № 1-р(ІІ)/2021 та за відсутності приведення Верховною Радою України нормативного регулювання у відповідність до Конституції України у встановлений строк, підлягає безпосередньому застосуванню частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР, яка гарантує мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю І групи у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.
38. Колегія суддів погоджується з такими висновки і вказує таке 
39. Так, пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.
40. Правовідносини щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення врегульовані Законом № 796-ХІІ.
41. За змістом статті 1 Закону № 796-XII цей нормативно-правовий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
42. Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
43. Пенсійне забезпечення осіб, які віднесені до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано положеннями статті 54 Закону № 796-XII, яка неодноразово зазнавала змін.
44. Приписами частини четвертої статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР, яка була чинною до внесення змін Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), було передбачено таке:
«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».
28 грудня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон № 76-VIII, яким текст статті 54 Закону № 796-ХІІ був викладений у редакції, згідно з якою умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України в актах із відповідних питань.
45. Змінивши підпунктом 13 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII законодавче регулювання мінімальних розмірів державних пенсій, Верховна Рада України скасувала соціальні гарантії, передбачені частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР.
46. Згодом мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, було визначено в Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210 зі змінами (далі - Порядок № 1210).
47. Згідно з пунктом 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становить:
для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї:
осіб з інвалідністю I групи - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю II групи - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
осіб з інвалідністю III групи - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
48. Тобто раніше визначений статтею 54 Закону № 796-ХІІ розмір пенсій було знижено.
49. Рішенням від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
50. Конституційний Суд України вирішив, що частина третя статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
51. За рішенням Конституційного Суду України, Верховній Раді України належало протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
52. Тобто за результатами виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 № 1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України, з метою врегулювання на законодавчому рівні розмірів пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, мала прийняти не будь-який закон, а такий, що відповідає Конституції України та згаданому Рішенню Конституційного Суду України.
53. 29 червня 2021 року Верховною Радою України на виконання Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(II)/2021 прийнято Закон № 1584-IX щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», який набрав чинності 01 липня 2021 року, відповідно до якого
частину третю статті 54 Закону № 796-ХІІ викладено в такій редакції:
«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими:
для I групи інвалідності - 6000 гривень;
для II групи інвалідності - 4800 гривень;
для III групи інвалідності - 3700 гривень;
для дітей з інвалідністю - 3700 гривень»;
статтю 54 Закону № 796-ХІІ доповнено частинами четвертою і п`ятою такого змісту:
«Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058--IV.
Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України».
54. Відмовляючи позивачці у перерахунку пенсії, відповідач виходив із застосування положень статті 54 Закону № 796-XII у зазначеній редакції. На необхідності застосування саме цієї редакції норми скаржник наполягає також у поданій касаційній скарзі.
55. Однак, колегія суддів не погоджується з таким твердженням відповідача, з огляду на таке.
56. Як убачається зі змісту статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 1584-IX визначені розміри пенсій є нижчими, аніж були в редакції Закону № 230/96-ВР.
57. Частиною третьою статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
58. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
59. Зазначені положення Основного Закону України зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення.
60. Держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
61. Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
62. За змістом статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
63. У Рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України зауважив, що «скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Конституції України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України» (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).
64. На виконання покладеного статтею 16 Конституції України на державу обов`язку Україна в особі законодавця ухвалила Закон № 796-ХІІ, у якому встановила загальний порядок реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створила єдиний порядок визначення, зокрема, соціального захисту потерпілих осіб.
65. Метою Закону № 796-ХІІ, що її визначено в частині першій статті 1 цього Закону, є, зокрема захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних із нею проблем медичного й соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
66. Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 796-ХІІ державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, зокрема, на принципах пріоритету життя та здоров`я осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, їх соціального захисту, повного відшкодування їм шкоди.
67. Аналізуючи норми статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР, Суд дійшов висновку, що законодавець, ураховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію статті 16 Конституції України установив у Законі № 796-ХІІ саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою як гарантію їх соціального захисту.
68. Покладення Конституцією України на державу обов`язку захищати осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказує на особливий статус таких осіб у контексті їх соціального захисту та охорони здоров`я, а відтак - обумовлює посилений їх соціальний захист.
69. У Рішенні від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини четвертої статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР та пунктів 11, 12 Порядку № 1210, дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-ХІІ, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною четвертою цієї статті Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР. Водночас приписи статей 3, 16, 50 Конституції України у їх взаємозв`язку зобов`язують державу за будь-яких обставин забезпечити особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посилений соціальний захист, реалізацію їх права на відшкодування завданої шкоди здоров`ю.
70. Конституційний Суд України виходив із того, що держава може змінювати законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте в разі зміни такого регулювання вона не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено.
71. Проте держава в особі Кабінету Міністрів України визначила у Порядку № 1210 мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах істотно менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР, знівелювавши саму сутність визначених статтями 3, 16, 50 Конституції України прав та гарантій, що фактично є недодержанням державою свого позитивного обов`язку забезпечувати цю категорію осіб гарантованим рівнем соціального захисту.
72. Також у зазначеному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що соціальні зобов`язання держави перед громадянами, які втратили здоров`я внаслідок того, що держава свого часу зобов`язала їх взяти участь у подоланні наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - катастрофи планетарного масштабу, та які зазнали інвалідності внаслідок таких дій, а також перед особами з інвалідністю з числа потерпілих від цієї катастрофи не мають залежати від фінансових можливостей держави та її економічного становища.
73. Конституційний Суд України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Частиною третьою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вчергове порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині першій статті 3, частині другій статті 8, статті 16, частині третій статті 22, частині першій статті 46, частині першій статті 50 Конституції України.
74. У цьому Рішенні Конституційний Суд України за результатом посутнього аналізу статей 3, 16, 50 Конституції України, Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 констатує, що Верховна Рада України Законом № 1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині третій статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР.
75. Беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду України в подібних правовідносинах та здійснюючи аналіз норми статті 54 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону № 1584-IX, колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 (щодо повноваження уряду право визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР.
76. У зв`язку із цим, Верховний Суд дійшов до висновку, що прийняттям Закону України № 1584-IX щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» не досягаються всупереч рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
77. Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
78. Змінюючи законодавче регулювання у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава не повинна вдаватися до обмежень, що порушують сутність їх індивідуальних прав, а досягнутий рівень соціального захисту має бути збережено. Така позиція була висловлена у Рішенні Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 і має бути застосована судами під час вирішення подібних спорів.
79. Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19).
80. Як вже було зазначено вище, у пункті 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
81. Окремо Конституційний Суд України зауважив, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону №76 щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР.
82. Крім того у Рішенні від 03 квітня 2024 року у справі № 4-р(І)/2024 Конституційний Суд України зазначив, що на виконання імперативних вимог статей 3, 16, 50 Конституції України парламент у частині четвертій статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком.
83. Враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР.
84. Аналогічні правові висновки сформовано Верховним Судом в релевантній щодо цієї справи судовій практиці, зокрема у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23 та від 15 травня 2024 року у справі № 400/12171/21, і колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається.
85. Суд також зауважує, що судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, розглядаючи справу №240/1121/24 не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23, від 12 травня 2024 року у справі № 400/12117/21, від 10 вересня 2024 року у справі № 240/34675/23, від 11 вересня 2024 року у справах № 240/590/24, № 240/739/24, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24, від 02 жовтня 2024 року у справах від № 400/5534/23, № 240/955/24, № 240/1092/24, № 240/1067/24, № 240/34883/23 і у постанові від 10 грудня 2024 року вказала, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 (щодо повноваження уряду право визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР. Прийняттям Закону №1584-IX не досягаються всупереч рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
86. На цій підставі, колегія суддів констатує, що висновки судів попередніх інстанцій щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР ґрунтуються на Конституції України, рішеннях Конституційного Суду України та узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах.
87. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 12 грудня 2024 року у справі № 240/2858/24, від 16 грудня 2024 року у справах № 240/471/24, № 240/34758/23, № 240/34933/23, № 240/32704/23, від 17 грудня 2024 року у справі № 240/299/24, від 23 жовтня 2025 року у справі № 580/8298/24.
88. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення та визнаючи протиправною відмову органу Пенсійного фонду України у здійсненні перерахунку пенсії, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці починаючи з 01 липня 2021 року.
89. Водночас у касаційній скарзі відповідач зазначає, що І групу інвалідності, пов`язану з наслідками Чорнобильської катастрофи, позивачці було встановлено з 05 лютого 2024 року, а отже, з цієї дати, за позицією скаржника, у неї виник відповідний правовий статус, з яким позивачка пов`язує можливість перегляду розміру пенсійних виплат.
90. З огляду на наведене колегія суддів вважає за необхідне окремо перевірити обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій у частині визначення періоду, з якого підлягає здійсненню перерахунок та виплата пенсії, з урахуванням моменту виникнення у позивачки відповідного суб`єктивного права.
91. Колегія суддів зазначає, що, визначаючи період, з якого відповідач підлягає зобов`язанню здійснити перерахунок та виплату пенсії, суди першої та апеляційної інстанцій фактично ототожнили момент виникнення нормативної гарантії, який пов`язується з правовими наслідками Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, із моментом виникнення індивідуального суб`єктивного права конкретної особи, що є помилковим.
92. Суд зауважує, що до 05 лютого 2024 року позивачка не перебувала у правовому статусі особи з інвалідністю I групи, щодо якої стаття 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР передбачає мінімальний розмір пенсії у десять мінімальних пенсій за віком. Відтак у період з 01 липня 2021 року по 04 лютого 2024 року у позивачки був відсутній юридичний статус, який зумовлює можливість застосування зазначеної законодавчої гарантії, незалежно від того, що відповідна норма матеріального права на той час уже діяла.
93. Пенсійні правовідносини за своєю природою є індивідуальними, а не абстрактними, а право на конкретний розмір пенсійного забезпечення виникає лише за наявності сукупності юридичних підстав, а саме: чинної норми матеріального права та юридичного факту, з яким закон пов`язує виникнення відповідного суб`єктивного права. До встановлення позивачці першої групи інвалідності такий юридичний факт був відсутній.
94. За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 липня 2021 року, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки фактично призводить до покладення на суб`єкта владних повноважень обов`язку, який не міг виникнути у спірний період з огляду на відсутність у позивачки відповідного правового статусу.
95. Відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судовому захисту підлягає порушене право, а не абстрактна можливість його реалізації у минулому. Суд не вправі створювати нові права чи покладати на суб`єкта владних повноважень обов`язки за відсутності передбачених законом юридичних підстав.
96. З огляду на викладене, належним та ефективним способом захисту порушеного права у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР з дати виникнення у неї права на зазначений розмір пенсійного забезпечення, а саме з 05 лютого 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
97. За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині мотивування та резолютивної частини, шляхом приведення їх у відповідність до встановлених Судом правових висновків щодо дати виникнення у позивачки права на отримання пенсії у розмірі, визначеному статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, а саме - з 05 лютого 2024 року.
98. При цьому в іншій частині висновки судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування Суд не вбачає.
99. Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, від 15 квітня 2021 року у справі № 373/1978/18, від 29 березня 2024 року у справі № 460/17904/23, від 22 січня 2025 року у справі № 460/8956/24, а також на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19, оскільки правові висновки, сформульовані у зазначених судових рішеннях, зроблені за інших фактичних обставин, у межах іншого предмета спору та з урахуванням відмінного нормативного регулювання, що унеможливлює їх застосування до правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі.
Зокрема, у наведених скаржником справах Верховний Суд вирішував питання щодо дії рішень Конституційного Суду України у часі (перспективної чи ретроспективної), а також окремі процесуальні питання, пов`язані з реалізацією права на судовий захист.
100. Натомість у справі, що розглядається, предметом судового контролю є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме визначення редакції статті 54 Закону № 796-XII, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням правових наслідків рішень Конституційного Суду України, а також перевірка обґрунтованості визначення періоду, з якого відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії.
101. Колегія суддів окремо зазначає, що посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №373/1978/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19 саме по собі не спростовує висновків судів у цій справі, оскільки Суд виходить не з питання ретроспективності дії рішень Конституційного Суду України, а з необхідності застосування тієї норми, яка відповідає Конституції України та правовим позиціям Конституційного Суду України, і забезпечує збереження досягнутого рівня соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статей 3, 16, 46, 50 Конституції України.
102. Отже, наведені скаржником правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду жодним чином не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо застосування у цій справі статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
103. Щодо посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, від 29 березня 2024 року у справі №460/17904/23 та від 22 січня 2025 року у справі №460/8956/24, колегія суддів звертає увагу, що у справі, рішення у якій оскаржуються, питання дотримання позивачкою строків звернення до суду не було предметом судового розгляду.
При цьому за результатами касаційного перегляду Суд дійшов висновку, що право позивачки на отримання пенсії у відповідному розмірі виникло з 05 лютого 2024 року, тобто з дати встановлення їй I групи інвалідності, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. За таких обставин звернення позивачки до суду з вимогою про захист права, яке виникло з указаного моменту, не може вважатися таким, що здійснене з пропуском строку звернення до суду, а відтак наведені скаржником правові висновки не підлягають застосуванню у цій справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
104. Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо судове рішення, переглянуте в межах, визначених статтею 341 цього Кодексу, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.
105. Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, загалом правильно визначили застосовну редакцію статті 54 Закону № 796-XII, дійшли обґрунтованого висновку про протиправність відмови органу Пенсійного фонду України у здійсненні перерахунку пенсії та правильно виходили з необхідності застосування положень зазначеної норми у редакції Закону № 230/96-ВР.
106. Водночас, визначаючи у період, з якого відповідача було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії, суди попередніх інстанцій не врахували момент виникнення у позивачки індивідуального суб`єктивного права на відповідний розмір пенсійного забезпечення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права в цій частині.
107. З огляду на встановлені Судом обставини, а саме те, що право позивачки на отримання пенсії у розмірі, визначеному статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР, виникло з 05 лютого 2024 року, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині мотивувальної та резолютивної частин, з урахуванням висновку, викладеного у цій постанові. З огляду на допущені неточності, мотивувальну та резолютивну частину рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції, слід змінити, а касаційну скаргу - задовольнити частково.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд
У Х В А Л И В: 
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року, змінити. 
У мотивувальних частинах, викласти мотиви ухвалення цих судових рішень у редакції цієї постанови.
Пункт 3 резолютивної частини викласти у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 05 лютого 2024 року відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(II)/2021 та відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР від 06 червня 1996 року в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.».
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді: В.М. Кравчук
О.П. Стародуб