ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2362/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського національного медичного університету, м.Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025, суддя першої інстанції Сулімовська М.Б., повний текст складено та підписано 23.09.2025 року
у справі № 916/2362/25 
за позовом: Одеського національного медичного університету, м.Одеса
до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство безпеки «Зевс», м. Одеса
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Південний офіс Держаудитслужби, м.Одеса
про стягнення 421 609 грн 92 коп.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
16.06.2025 Одеський національний медичний університет, м.Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство безпеки «Зевс» , м. Одеса про стягнення 421 609 грн 92 коп.
В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п. 1.6 договору про закупівлю послуг пов`язаних з охороною, ст. 629, ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України та зазначено, що позивачем у 2022 році зайво було сплачено відповідачу 421 609 грн 92 коп. з ПДВ за КПКВКДБ 2301070 за послуги з фізичної охорони приміщень за договором, чим нанесені втрати позивачу у відповідній сумі. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2362/25 за правилами спрощеного позовного провадження, залучено Південний офіс Держаудитслужби, м.Одеса до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 року у справі №916/2362/25 у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався на те, що позивачем не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь підвищеної вартості робіт у розмірі 421 609 грн 92 коп. на підставі акту ревізії Держаудитслужби. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Одеський національний медичний університету, м.Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 у справі №916/2362/25 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не враховано те, що частиною п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, окрім випадків: 
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/ внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті. 
В Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету, м.Одеса за період з 01.01.2021 по 30.11.2024 за №151504-11/48 встановлено, що замовником додатковою угодою № 3 від 01.02.2022 внесено зміни до істотних умов договору у випадку, що не передбачений Законом України «Про публічні закупівлі», а саме: підвищення вартості роботи 1 люд./год. без ПДВ з 28 грн 60 коп. до 47 грн 82 коп. за послуги, пов`язані з охороною праці. Отже, на думку апелянта, в порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п. 1.6 договору, ст. 629, ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України Одеським національним медичним університетом у 2022 році зайво було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агентство безпеки «Зевс», м.Одеса 421 609 грн 92 коп. з ПДВ за КПКВКДБ 2301070 за послуги з фізичної охорони приміщень за договором, чим нанесено втрат останньому у відповідній сумі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеського національного медичного університету, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 року у справі №916/2362/25, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/2362/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 421 609 грн 92 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Одеського національного медичного університету, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 у справі №916/2362/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 року у справі №916/2362/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 22.03.2021 між Одеським національним медичним університетом, м.Одеса (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Зевс", м.Одеса (далі-виконавець) було укладено договір про закупівлю послуг, пов`язаних з охороною.
За умовами п. 1.1.-1.2. договору виконавець зобов`язується надати послуги замовникові, зазначені в пункті 1.2. даного договору, а замовник прийняти і оплатити надані послуги. Найменування послуг: 79710000-4 Охоронні послуги Єдиний закупівельний словник ДК 021:2015 (щоденна охорона приміщень Одеського національного медичного університету, м.Одеса).
Згідно з п. 1.3. договору кількісна характеристика наданих послуг з забезпечення безпеки - 1 послуга (28 постів фізичної охорони, 52 об`єкти з технічної охорони за допомогою пульта централізованого спостереження, внутрішнього відео спостереження, зовнішнього відео спостереження), що зазначені у дислокації об`єктів (додаток №1, додаток №2, додаток №3, додаток 4).
Відповідно до п. 1.4. договору кількість, перелік послуг з охорони об`єктів визначено у специфікації (додаток № 5), яка розроблена на підставі прийнятої тендерної пропозиції та є невід`ємною частиною даного договору.
Пунктом 1.6. договору передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції від 19.04.2020 року.
Розділом 3 договору передбачено, що загальна сума договору становить 6986158 грн 92 коп. з ПДВ. 
Загальний обсяг закупівлі за даним договором може бути зменшено в залежності від реального фінансування видатків з державного бюджету на зазначені цілі покупця та виключно у межах кошторисних призначень. Замовник в такому випадку приймає рішення про зменшення суми договору самостійно, не проводить розрахунки та не несе відповідальності за наслідки, пов`язані із зменшенням суми договору. Бюджетні зобов`язання замовника за договором виникають у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно з п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Договір укладено сторонами в добровільному порядку, належним чином, без будь-яких зауважень та заперечень.
Додатком №2 до договору передбачена дислокація об`єктів з охорони за допомогою пульта централізованого спостереження.
Додатком №3 до договору передбачена дислокація об`єктів, на яких встановлено кнопки термінового виклику.
Додатком №4 до договору передбачена дислокація об`єктів для зовнішнього відеоспостереження.
Додатком №5 до договору передбачена специфікація по наданню послуг з щоденної охорони приміщень, в якій зазначено, що послуги з щоденної охорони складаються з: послуги з фізичної охорони вартістю 6433558 грн 56 коп. (вартість роботи 1 люд./год 28 грн 60 коп. без ПДВ); послуги з охорони за допомогою пульта централізованого спостереження вартістю 239976 грн 36 коп.; послуги зовнішнього відеоспостереження вартістю 100039 грн 68 коп.; послуги з реагування на сигнал кнопки термінового виклику вартістю 212584 грн 32 коп.. Ціна договору становить 6986158 грн 92 коп. з ПДВ.
31.03.2021 між Одеським національним медичним університетом, м.Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Зевс", м.Одеса було укладено додаткову угоду № 1 до договору.
За умовами п.1 додаткової угоди сторони дійшли згоди зменшити суму договору на суму 1029044 грн 64 коп., та викласти пункт 3.1. у наступній редакції: "3.1.Загальна сума договору становить 5957114 грн 28 коп.".
Також сторони у додатковій угоді домовились викласти додатки №1, №2, №5 до договору у новій редакції.
Зокрема, згідно з додатком №5 до договору, послуги з щоденної охорони складаються з: послуги з фізичної охорони вартістю 5485537 грн 20 коп. (вартість роботи 1 люд./год 28 грн. 60 коп. без ПДВ); послуги з охорони за допомогою пульта централізованого спостереження вартістю 204817 грн 08 коп.; послуги зовнішнього відеоспостереження вартістю 85363 грн 20 коп.; послуги з реагування на сигнал кнопки термінового виклику вартістю 181396 грн 80 коп. Ціна договору становить 5957114 грн 28 коп. з ПДВ.
17.12.2021 між Одеським національним медичним університетом, м.Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Зевс", м.Одеса було укладено додаткову угоду № 2 до договору, в якій сторони погодили внести зміни до п 10.1 та викласти його у наступній редакції "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 25.02.2022, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань".
01.02.2022 між Одеським національним медичним університетом, м.Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Зевс", м.Одеса було укладено додаткову угоду № 3 до договору, в якій сторони виклали пункт 3.1. у наступній редакції: "3.1. Загальна сума договору становить 7101921 грн 48 коп. з урахуванням 20% ПДВ, в тому числі: на 2021 рік 5957114 грн 28 коп. з урахуванням 20% ПДВ; на 01.01.2022 - 25.02.2022 - 1144807 грн 20 коп. з ПДВ".
Також сторони домовились викласти додатки №1, №2, №3, №4 до договору у новій редакції.
Окрім цього, у додатковій угоді №3 сторони дійшли згоди про кількість послуг з щоденної охорони у січні-лютому 2022 року та визначили обсяги відповідно до специфікації (додаток №5).
Зокрема, згідно з додатком №5 до договору, послуги з щоденної охорони складаються з: послуги з фізичної охорони вартістю 1048979 грн 52 коп. (вартість роботи 1 люд./год 47 грн 82 коп. без ПДВ); послуги з охорони за допомогою пульта централізованого спостереження вартістю 43411 грн 58 коп.; послуги зовнішнього відеоспостереження вартістю 16773 грн 12 коп.; послуги з реагування на сигнал кнопки термінового виклику вартістю 356642 грн 88 коп. Ціна цієї додаткової угоди становить 1144807 грн 20 коп. з ПДВ.
На підтвердження обставин належного виконання умов договору щодо повної та своєчасної оплати за надані відповідачем послуги позивачем долучено відповідні платіжні інструкції та виписки.
Також до матеріалів справи позивачем додано акти наданих послуг, підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та зауважень.
28.03.2025 Південним офісом Держаудитслужби було складено акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету за період з 01.01.2021 по 30.11.2024 року.
У вказаному вище акті аудитслужбою, окрім іншого, встановлено, що додатковою угодою № 3 від 01.02.2022 сторони внесли зміни до істотних умов договору у спосіб, що не передбачений ч. 5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 629 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.180 Господарського кодексу України та п. 1.6. договору, а саме, шляхом підвищення вартості роботи 1 люд./год. без ПДВ з 28 грн 60 коп. до 47 грн 82 коп., внаслідок чого позивачем у 2022 році було зайво сплачено відповідачу 421609 грн 92 коп. з ПДВ за послуги з фізичної охорони приміщень.
11.04.2025 Південний офіс Держаудитслужби звернувся до Одеського національного медичного університету з вимогою про усунення виявлених порушень, вказаних у акті, шляхом стягнення з відповідача зайво сплачених грошових коштів у сумі 421609 грн 92 коп.
30.04.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій повідомив про виявлені Південним офісом Держаудитслужби порушення та просив у 10-денний строк перерахувати на користь позивача зайво сплачені грошові кошти у розмірі 421609 грн 92 коп.
Означена претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування, що і зумовило звернення позивача до Господарського суду Одеської області із даним позовом.
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 421609 грн 92 коп., сплачених позивачем на підставі договору про закупівлю послуг, пов`язаних з охороною №30 від 22.03.2021 в редакції додаткової угоди №3 від 01.02.2022.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч.ч.1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору про закупівлю послуг, пов`язаних з охороною.
Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За умовами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з нормами статті 978 Цивільного кодексу України, за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.
Відносини суб`єктів господарювання під час організації та здійснення ними охоронної діяльності врегульовано Законом України "Про охоронну діяльність".
Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охоронну діяльність" визначено, що суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.
За приписами ч.1 ст.628, ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1-3 ст.632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Суд зазначає, що відповідно до ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору сторони визначають на основі вільного волевиявлення та мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. До того ж цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.
Так, у договорі сторони погодили загальну суму договору, а також вартість охорони, виходячи із її виду (послуги з фізичної охорони, послуги з охорони за допомогою пульта централізованого спостереження, послуги з зовнішнього спостереження та послуги з реагування на сигнал КТВ), в тому числі, вартість роботи однієї людини в годину та вартість охорони за годину.
01.02.2022 між Одеським національним медичним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Зевс" було укладено додаткову угоду № 3 до договору, в якій сторони виклали пункт 3.1. у наступній редакції: "3.1. Загальна сума договору становить 7101921 грн 48 коп. з урахуванням 20% ПДВ, в тому числі: на 2021 рік 5957114 грн 28 коп. з урахуванням 20% ПДВ; на 01.01.2022 - 25.02.2022 - 1144807 грн 20 коп. з ПДВ".
Також сторони домовились викласти додатки №1, №2, №3, №4 до договору у новій редакції.
Окрім цього, у додатковій угоді №3 сторони дійшли згоди про кількість послуг з щоденної охорони у січні-лютому 2022 року та визначили обсяги відповідно до специфікації (додаток №5).
Зокрема, згідно з додатком №5 до договору, послуги з щоденної охорони складаються з: послуги з фізичної охорони вартістю 1048979 грн 52 коп. (вартість роботи 1 люд./год 47 грн 82 коп. без ПДВ); послуги з охорони за допомогою пульта централізованого спостереження вартістю 43411 грн 58 коп.; послуги зовнішнього відеоспостереження вартістю 16773 грн 12 коп.; послуги з реагування на сигнал кнопки термінового виклику вартістю 356642 грн 88 коп. Ціна цієї додаткової угоди становить 1144807 грн 20 коп. з ПДВ.
Як вбачається зі змісту укладеної додаткової угоди №3 від 01.02.2022 до договору, волевиявлення сторін було спрямовано на зміну ціни (вартості) послуг з охорони.
Матеріали справи, зокрема, акти наданих послуг за спірний період, платіжні доручення та банківські виписки з рахунку позивача свідчать про те, що позивач отримав від відповідача послуги з охорони за ціною, яка була погоджена сторонами у договорі і додатковій угоді, без будь-яких зауважень та заперечень, та оплатив їх у повному обсязі.
В свою чергу, звертаючись до місцевого господарського суду із вимогою про стягнення з відповідача зайво сплачених за спірним договором коштів, позивач зазначає, що за результатами проведеної Південним офісом Держаудитслужби ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету за період з 01.01.2021 по 30.11.2024 встановлено, що додатковою угодою № 3 від 01.02.2022 сторони внесли зміни до істотних умов договору у спосіб, що не передбачений ч. 5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 629 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.180 Господарського кодексу України та п. 1.6. договору, а саме шляхом підвищення вартості роботи 1 люд./год. без ПДВ з 28 грн 60 коп. до 47 грн 82 коп., внаслідок чого позивачем у 2022 році було зайво сплачено відповідачу 421609 грн 92 коп. з ПДВ за послуги з фізичної охорони приміщень.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Так, договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином. Наведене вбачається з положень статті 204 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі №344/2483/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 Цивільного кодексу України).
За правилом частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Місцевим господарським судом вірно зауважено, що на час звернення позивача з цим позовом до суду договір від 22.03.2021 №30, додаткові угоди до нього, в тому числі, додаткова угода №3 від 01.02.2022, є дійсними, не оскаржувались, не визнані недійсними в установленому порядку, зокрема, в частині визначеної ціни (вартості) послуг з охорони, і не є такими в силу закону, не розірвані та виконані сторонами в повному обсязі, а відтак, підстави для розрахунку за надані відповідачем позивачу послуги з охорони у спірний період за іншою ціною, аніж узгоджено сторонами, відсутні. При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що позивачем не доведено в даному випадку належними засобами доказування заявлені ним позовні вимоги про стягнення «зайво сплачених коштів», оскільки, як вже зазначалося вище за текстом постанови, чинним законодавством України унормовано, що зміна ціни виконаного договору не допускається. До того ж, в даному випадку позивач не звертався до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди та про стягнення безпідставно отриманих коштів.
За наведеного, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про необхідність повернення на його користь надмірно сплаченої суми коштів за надані послуги з охорони є необґрунтованими та недоведеними..
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на акт ревізії Південного офісу Держаудитслужби №151504-11/48 від 28.03.2025, як на беззаперечну підставу для задоволення позовних вимог, оскільки в даному випадку позов було заявлено про стягнення грошових коштів за договором, за яким у відповідача перед позивачем взагалі відсутнє грошове зобов`язання, а, навпаки, таке зобов`язання було договірним саме у позивача, причому, претензій щодо неналежного виконання договору ані позивач, ані відповідач не заявляли один одному. Тому в даному випадку цей акт ревізії не може слугувати підставою для стягнення з відповідача грошових коштів за договором саме за визначеними позивачем самостійно предметом та підставою позову.
Інших доводів в обґрунтування безпідставності прийняття рішення місцевим господарським судом скаржником не наведено.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження існування обставин для стягнення з відповідача 421 609 грн 96 коп. в якості «зайво сплачених за договором коштів» є такими, що не відповідають таким стандартам, не підтверджені такими доказами у справі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядалося в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Одеського національного медичного університету, м.Одеса, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Одеського національного медичного університету, м.Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 року у справі №916/2362/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського національного медичного університету, м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 у справі №916/2362/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2025 року у справі №916/2362/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 27.01.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький 

А.І. Ярош