П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10198/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року, прийняте у складі суду судді Лісовської Н.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, яка відповідає Додатку 5 до Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України «Довідка про обставини травми» (далі по тексту Довідка «Про обставини травми»);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, яка відповідає Додатку 5 до Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України «Довідка про обставини травми».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення повністю та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Позивач не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки 18.11.2025 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій вказано, що Центральною ВЛК ЗСУ було прийнято рішення, що тяжке травмування отримане Позивачем 03.09.2023 року під час захисту Батьківщини, а не виконання ним службових обов`язків, тобто відповідач не вказав дані у Довідці, які вказуються у Ф-5.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 року було замінено відповідача по справі, Військову частину НОМЕР_1 , на його процесуального правонаступника - Військову частину НОМЕР_2 , так як згідно із інформаційної довідки Військової частини НОМЕР_2 від 11 серпня 2025 року, яка міститься в матеріалах справи, з 30 липня 2025 року, відповідно до вимог спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-321/65/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році», директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 №Д-22/ДСК, наказу начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 27.05.2025 № 158агд/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у військових частинах регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2025 році», військова частина НОМЕР_2 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) є правонаступником у зв`язку із реорганізацією та припиненням діяльності, зокрема, військової частини НОМЕР_1 . 
26.01.2026 року відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій вважає, що апеляційна скарга позивача ґрунтується виключно на припущеннях, повністю дублює пояснення та доводи, надані позивачем у судді першої інстанції, які було повно та всебічно досліджено судом під час ухвалення рішення, а також не містить жодних доказів, якими б підтвердилася правова позиція апелянта, а тому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 та був відряджений для проходженням подальшої військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
03.09.2023 року позивач отримав поранення під час виконання бойового завдання.
24.04.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 , після проведення службового розслідування, відповідно до Наказу № 103 від 12.04.2024 року, видана Довідка №1498/969НТ «Про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)» (довідка Ф-5). 
16.05.2024 р. Військовою частиною НОМЕР_1 , Позивачеві видана Довідка №1498/1136 «Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України».
Командуванням в/ч НОМЕР_4 був сформований повний пакет документів, в тому числі й Довідка № №1498/1136 від 24.04.2024 року, які були спрямовані до Комісії Міністерства оборони Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України для вирішення питання про надання одноразової грошової допомоги позивачу.
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийнято рішення, яке викладено в Протоколі № 80/д від 11.09.2025, про повернення документів на доопрацювання, оскільки в наданих до Комісії документах «відсутня підтверджена інформація про причини та обставини травми, зокрема по те що вона не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що передбачено порядком №975. Для прийняття рішення уповноваженим органу пропонується надати матеріали службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за фактом отримання травми військовослужбовцем (03.09.2023 року) та інші матеріали з наявності, які свідчать, що в діях постраждалого відсутні ознаки кримінального або адміністративного порушення, військовослужбовець під час травмування не перебував у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння та не мав наміру заподіяти собі шкоду навмисно».
Вважаючи, що видана відповідачам Довідка №1498/969 НТ від 24.09.2024 року не відповідає Положенню «Про військово-лікарську експертизу в ЗСУ», затвердженому Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, адже в довідці не зазначені обов`язкові данні, як це передбачає Положення, що й спричинило повернення документів на доопрацювання, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно зі статтею 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Як встановлено раніше судом першої інстанції, причиною відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги стало те, що позивачем не було надано підтвердженої інформації про причини та обставини поранення, зокрема про те, як того вимагає пункт 21 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.
Так, статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу »№ 2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначені випадки та категорії осіб, яким призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Згідно зі статтею 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Закону № 2011-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" затвердив Порядок № 975.
Пунктом 21 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органу заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегія суддів зазначає, що документом, що свідчить про причини та обставини поранення військовослужбовців, є «Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)», що є Додатком 5 до Положення «Про військово-лікарську експертизу в ЗСУ», затвердженому Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, де обов`язково зазначається, за яких обставин, під час виконання яких робіт, де, на службі чи ні, у відпустці чи ні, в стані алкогольного сп`яніння чи ні тощо була отримана травма.
З наведеного вище випливає, що у Довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) обов`язково мають бути вказані обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво); чи перебула особа в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння; чи пов`язане поранення з вчиненням військовослужбовцем адміністративного (кримінального) правопорушення чи ні, тощо.
Тобто, подання, зазначених у пункті 21 Порядку № 975, документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII, за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Однак, колегія суддів зауважує, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Разом із тим, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування. Відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пунктом 21 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
З матеріалів справи вбачається, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1498/969 НТ від 27.04.2024, Довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1498/1136 від 16.08.2024, Довідка військово-лікарської комісії №2752 від 08.11.2024, дійсно не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутність підстав для задоволення позову, адже незважаючи на те, що відповідач формально видав Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1498/969 НТ, її зміст не відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України №402 та Порядку №975, оскільки в документі відсутні імперативно визначені відомості про те, що поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що передбачено п. 21 Порядку №975.
Щодо доводів апелянта у частині невідповідності Довідки про обставини травми (поранення, контузій, каліцтва) з іншими документами, які містяться у матеріалах справи та були подані позивачем для отримання ним одноразової грошової допомоги, у частині причинно-наслідкового зв`язку, колегія суддів зазначає наступне.
В матеріалах справи містяться документи, зокрема, Довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1498/1136 від 16.08.2024, Довідка військово-лікарської комісії №2752 від 08.11.2024, Постанова про закінчення виконавчого провадження ВН №79473205 від 18.11.2025, в яких чітко зафіксовано формулювання «травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини». Водночас, у спірній Довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1498/969НТ від 24.04.2024 року, відповідач зазначив інше формулювання — «Травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».
Колегія суддів зазначає, що згідно з Положенням «Про військово-лікарську експертизу в ЗСУ», затвердженому Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, вказані формулювання не є тотожними та передбачають різні правові наслідки для особи. Наявність розбіжностей у документах, що видані в межах однієї процедури, стала однією із підстав для їх повернення Комісією Міністерства оборони України на доопрацювання. Таким чином, бездіяльність відповідача щодо невнесення до Довідки про обставини травми (поранення, контузій, каліцтва) №1498/969 НТ від 24.04.2024 року коректних та узгоджених з іншими медичними документами відомостей, є протиправною. 
Вивіщуючи питання стосовно захисту порушеного права позивача, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).
Враховуючи положення статті 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.
Також колегія суддів враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Наказу № 103 від 12.04.2024 року відповідачем була видана Довідка №1498/969НТ «Про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)».
Однак, колегією суддів встановлено, що вказана Довідка за своїм змістом суперечить вимогам Додатка 5 до Положення «Про військово-лікарську експертизу в ЗСУ», затвердженому Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, оскільки не містить відомостей про те, за яких обставин, під час виконання яких робіт, де, на службі чи ні, у відпустці чи ні, в стані алкогольного сп`яніння чи ні тощо була отримана травма.
Обов`язок зазначення цих відомостей є імперативним згідно з пунктом 21 Порядку №975 та Наказом Міністерства оборони України №402. Відсутність цих даних у Довідці Ф-5 призвела до повернення пакета документів позивача Комісією Міністерства оборони України без розгляду, що свідчить про неефективність виданого документа та порушення права позивача на соціальний захист.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, адже належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах буде визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незазначенні в Довідці про обставини травми (поранення, контузій, каліцтва) №1498/969 НТ від 24.04.2024 року обов`язкових відомостей, що передбачені п. 21 Порядку №975, та покладення на військову частину НОМЕР_2 як процесуального правонаступника військової частини НОМЕР_1 зобов`язання видати нову Довідку про обставини травми (поранення, контузій, каліцтва), яка за змістом та формою відповідатиме вимогам Наказу Міністерства оборони України №402. 
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року – задовольнити частково. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незазначенні у Довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1498/969НТ від 24.04.2024 року обов`язкових відомостей, передбачених Додатком 5 до Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженому наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати ОСОБА_1 нову Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у відповідності до вимог Додатку 5 до Положення «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженому наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, шляхом внесення до неї, на підставі матеріалів службового розслідування, відомостей, визначених статтею 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька