Дата документу 27.01.2026
Справа № 334/7916/25
Провадження № 2/334/389/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Коломаренко К.А., 
за участю секретаря судового засідання Цілінко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за участі: відповідача – ОСОБА_1 (особисто), представника відповідача – адвоката Нінчук-Худякової О.М. (діє на підставі Доручення №2573Зап від 10.12.2025 р.),
В С Т А Н О В И В:
22 вересня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшла вказана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», сформована в системі «Електронний суд» представником позивача – Мохир Я.В. (діє на підставі Довіреності №2705/25-15), до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за Кредитним Договором №31.01.2023-100002599 від 31.01.2023 року у розмірі 10 634,75 гривень, а також судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 31.01.2023 року укладено кредитний договір № 31.01.2023-100002599. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 гривень, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 31.01.2023 року, строком на 70 днів. ТОВ «Споживчий центр» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі, перерахувавши кошти на рахунок ОСОБА_1 . В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, у нього утворилась заборгованість у розмірі 10 634,75 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 801,49 гривень, по процентам в розмірі 4 833,28 гривень, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» вказану заборгованість, а також судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в позови просив про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Нінчук-Худякова О.М. в судовому засіданні зазначили, що відповідач позовні вимоги визнає, проте просять його звільнити від сплати судового збору, у зв`язку з тим, що він має інвалідність ІІ групи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, заслухавши відповідача та його представника, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 31.01.2023 року укладено кредитний договір №31.01.2023-100002599.
ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором «Р195» підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтвердив укладення кредитного договору та отримав на свій рахунок кошти у розмірі 6000 гривень, а отже акцептував умови договору.
Відповідно до умови кредитного договору №31.01.2023-100002599 від 31.01.2023 року:
- кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 3.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти);
- кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача (п. 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти);
- дата надання/ видачі кредиту 31.01.2023 (п. 1 Заявки);
- сума кредиту: 6 000 гривень (п. 2 Заявки);
- строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання (п. 3 Заявки); 
- дата повернення (виплати) кредиту 10.04.2023 року (п. 4 Заявки);
- ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування кредитом яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 7 Заявки).
- процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 8 Заявки).
31.01.2023 року ТОВ «Споживчий центр» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000 гривень (а.с.12).
За довідкою-розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №31.01.2023-100002599 від 31.01.2023 року за період з 31.01.2023 року по 10.04.2023 року становить 10 634,75 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 801,49 гривень, по процентам в розмірі 4 833,26 гривень (а.с.25).
Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору, а саме: 23.02.203 року на суму 2 106,51 гривень, яку було враховано під час формування довідки про заборгованість.
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав, а навпаки, позовні вимоги визнав повністю.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 31.01.2023 уклали кредитний договір №31.01.2023-100002599 в електронному вигляді. 
На підставі цього договору відповідач отримав кредитні кошти, однак їх не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Вказані обставини визнані відповідачем в судовому засіданні.
Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №31.01.2023-100002599 від 31.01.2023 року становить 10 634,75 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 801,49 гривень, по процентам в розмірі 4 833,28 гривень.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є обґрунтованими, а тому із ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №31.01.2023-100002599 від 31.01.2023 року в загальній сумі 10 634,75 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 801,49 гривень, по процентам в розмірі 4 833,28 гривень.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд враховує наступне.
Як вбачається з наданої платіжної інструкції №СЦ00039785 від 18.09.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (п.8 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір").
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 .
Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з урахуванням приписів ч.6 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі ст.ст. 509,526,527,530,1048,1050,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12,13, 77-81,141,247,259,263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ :
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за договором №31.01.2023-100002599 від 31.01.2023 року в загальній сумі 10 634,75 гривень (десять тисяч шістсот тридцять чотири гривні 75 коп.), що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5 801,49 гривень, по процентам в розмірі 4 833,28 гривень.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Коломаренко К. А.