ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/828/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши в загальному позовному провадженні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», код ЄДРПОУ - 42399676, місцезнаходження - 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1,
до відповідача: Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради», код ЄДРПОУ - 33165909, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Гойди Юрія, будинок 8,
за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Закарпатської обласної ради, код ЄДРПОУ - 25435963, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, містоУжгород, площа Народна, 4,
про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу, пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 745 546,00 грн,
за участі представників сторін:
від позивача - адвокат Кемінь В.В. (згідно довіреності №151 від 30.12.2025), у режимі відеоконференції,
від відповідача - не з`явився,
від третьої особи - не з`явився, 
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - позивач, Товариство), від імені та в інтересах якої діє адвокат Кемінь Віталій Васильович (згідно довіреності №96 від 26.08.2024), звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (далі - відповідач, Установа) 745 546,00 грн.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2025.
Процесуальні дії по справі 
Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами та судом встановлені строки та порядок подачі суду заяв по суті справи.
31.07.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради надійшло клопотання від 31.07.2025 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/6804/25).
Згідно з ухвалою від 01.08.2025 суд здійснив перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, підготовче засідання призначено на 18.08.2025.
Відповідно до ухвали від 05.08.2025 задоволено заяву представника позивача - адвоката Кемінь В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 04.08.2025 (зареєстровану за вх.№03.2.1-02/6882/25) та постановлено провести підготовче засідання, призначене на 18.08.2025 та наступні судові засідання за участі представника Товариства - адвоката Кемінь В.В. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС ВКЗ за допомогою системи «Електронний суд».
08.08.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Установи надійшов відзив на позовну заяву (зареєстрований за вх. №02.3.1-02/7024/25).
08.08.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Установи надійшло клопотання від 08.08.2025 про залучення ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (зареєстроване за вх. №02.3.1-7025/25).
08.08.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Установи надійшло клопотання від 08.08.2025 про залучення Закарпатської обласної ради до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (зареєстроване за вх. №02.3.1-7021/25).
13.08.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» - адвоката Кемінь В.В. надійшла відповідь на відзив (зареєстрована за вх. №02.3.1-02/7165/25).
Згідно з ухвалою від 18.08.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача від 08.08.2025 про залучення ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача; задовольнив клопотання відповідача від 08.08.2025 про залучення Закарпатської обласної ради до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; залучив Закарпатську обласну раду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; встановив третій особі строк на подачу пояснення щодо позову та/або відзиву; відклав підготовче засідання на 18.09.2025.
Враховуючи тимчасову непрацездатність судді Сисина С.В. станом на 18.09.2025, суд згідно ухвали від 07.10.2025 наступне підготовче засідання призначив на 22.10.2025.
15.10.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Закарпатської обласної ради надійшло пояснення у справі від 14.10.2025 (зареєстроване за вх. №02.3.1-02/8991/25).
Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2025.
14.11.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Закарпатської обласної ради надійшло клопотання про долучення доказів від 13.11.2025 разом з яким подана заява про поновлення процесуального строку на подачу доказів (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/9914/25).
Згідно з ухвалою від 18.11.2025 суд задовольнив заяву Закарпатської обласної ради про поновлення процесуального строку на подачу доказів та клопотання про долучення доказів від 13.11.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/9914/25 від 14.11.2025).
20.11.2025 суд розпочав розгляд справи по суті та у ході судового розгляду заслухав вступне слово представників позивача, відповідача та третьої особи, після чого суд згідно ухвали від 20.11.2025 оголосив перерву в судовому засіданні до 17.12.2025.
21.11.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача Кеміня В.В. надійшли пояснення від 20.11.2025 (зареєстровані за вхідним №02.3.1-02/10178/25), в яких представник позивача надає свої заперечення щодо долучених до клопотання третьої особи від 13.11.2025 доказів.
16.12.2025 від Установи надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки від 16.12.2025 №01.1-03/1275 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/11009/25) без доказів його направлення іншим учасникам справи.
У судовому засіданні 17.12.2025 під час розгляду справи по суті суд, за участі представників позивача та відповідача, у порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) дослідив письмові та електронні докази, після чого представником позивача - Кемінь В.В. було заявлено усне клопотання про оголошення перерви для ознайомлення з клопотанням відповідача про зменшення розміру неустойки №01.1-03/1275 від 16.12.2025, копія якого не була направлена відповідачем позивачу та третій особі всупереч вимог п.4 ухвали про відкриття провадження у справі від 29.07.2025, яким судом відповідно до ч. 2 ст. 169 ГПК України встановлено учасникам справи обов`язок подавати суду заяви, клопотання і заперечення щодо процесуальних питань тільки у письмовій формі з доказами їх надсилання учасникам справи.
Згідно з ухвалою від 17.12.2025 суд задовольнив усне клопотання представника позивача - адвоката Кеміня В.В. про оголошення перерви у судовому засіданні, розгляд справи призначено на 14.01.2026.
17.12.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі від 17.12.2025 (зареєстровані за вх.№02.3.1-02/11055/25), відповідно до яких на виконання ухвали суду від 17.12.2025 відповідач повторно направив на адресу суду клопотання про зменшення розміру неустойки від 16.12.2025 №01.1-03/1275 та надав докази його направлення іншим учасникам справи.
30.12.2025 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника позивача . надійшли заперечення проти клопотання відповідача про зменшення пені від 30.12.2025 (зареєстровані за вх.№02.3.1-02/11304/25). 
У судовому засіданні 14.01.2026 під час розгляду справи по суті суд, за участі представників сторін, у порядку ст. 210 ГПК України завершив дослідження письмових та електронних доказів, перейшов до судових дебатів, після чого відповідно до ч. 1 ст. 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення на 15.01.2026 на 09:15.
Після повернення 15.01.2026 зі стадії ухвалення судового рішення, у порядку ч. 1 та 6 ст. 240 ГПК України суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду.
Згідно з ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Суть спору за позицією позивача 
На підтвердження своїх позовних вимог Товариство покликається на укладений 21.10.2024 між ним та Установою договір № 06-7073/24-БО-Т постачання природного газу (далі - договір).
Позивач звертає увагу на п.п. 3.1 - 3.6 договору, за змістом яких приймання-передача газу, поставленого позивачем та прийнятого відповідачем у розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу, а споживач протягом 2 робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до пп. 3.5.1 договору та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розд. 4 цього договору.
Згідно з п. 4.1 договору, ціна природного газу за 1 000 куб. м газу з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу становить 16 553,89 грн.
З посиланням на акти приймання-передачі природного газу від 12.11.2024, від 12.12.2024, від 13.01.2025 Товариство стверджує, що Установі протягом жовтня - грудня 2024 року поставлено природний газ на загальну суму 3 118 588,63 грн.
Оплату за переданий газ Товариство здійснило лише частково на суму 2 483 083,50 грн, чим порушило умови п. 5.1. договору, який регламентує порядок оплати за природний газ. 
Таким чином, згідно тверджень позивача, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 635 505,13 грн.
Згідно п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Отже, такі обставини справи, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим через невиконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з позовом, згідно з яким просить стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» на свою користь 745 546,00 грн, з яких: 635 505,13 грн - основний борг, 74 972,19 грн - пеня, 7 312,67 грн - 3% річних та 27 756,01 грн - інфляційні втрати за неналежне виконання зобов`язань за договором.
Позиція відповідача
У відзиві на позовну заяву від 08.08.2025 відповідач заперечує проти позовних вимог та з приводу тверджень позивача про те, що Товариством направлялись на адресу Установи акти приймання-передачі за поставку газу за жовтень-грудень 2024 року, зазначає, що надані позивачем скріншоти не можуть бути прийняті судом як докази на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку за п. 3.5.2. договору постачання природного газу №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024 щодо надання споживачу двох примірників акта приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, які повинні бути підписані уповноваженим представником постачальника.
Щодо цього відповідач вказує, що з наданих скріншотів неможливо встановити, які саме акти були направлені відповідачем електронною поштою, а у наданих скріншотах файлів з назвами: « 06_Akt_202411_7073.pdf», « 06_Akt_202410_7073.pdf» та « 06_Akt_202412_7073.pdf» відсутні відомості про скріплення таких файлів електронним підписом уповноваженої особи позивача і такі файли не містять електронної печатки. 
Щодо встановлення обсягів газу за жовтень-грудень 2024 року відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС, відповідач зазначає, що позивач, замість надання належних відомостей з Інформаційної платформи Оператора ГТС, що засвідчили би обсяг споживання встановленому порядку, надав до суду лише відповідь на адвокатський запит. На переконання Установи, відповідь не є результатом офіційної взаємодії з Інформаційною платформою Оператора ГТС, не сформована позивачем за допомогою засобів Інформаційної платформи Оператора ГТС і, відповідно, не підтверджує обсяг спожитого газу в спосіб, передбачений як договором, так і Правилами надання доступу до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи, затверджених Оператором та опублікованих на його офіційному сайті.
У відзиві щодо розрахунку основної суми боргу, відповідач вважає такий поданий позивачем розрахунок формальним викладенням арифметичних операцій без достатнього змістовного обґрунтування, що не дозволяє встановити його достовірність і співвіднести з фактичними обставинами справи.
Оскільки, як було вказано на початку відзиву, Товариство не долучило належних доказів направлення Установі актів приймання-передачі газу за спірний період, оскільки відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється відповідачем грошовими коштами відповідно до акту приймання-передачі природного газу, а тому Установа стверджує, що Товариство не долучило доказів прострочення сплати основного боргу, а відтак відсутні підстави для нарахування і стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені.
Щодо цього відповідач також зазначає, що згідно даних розрахунку неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних, такі нараховані позивачем за період з 18.02.2025. Однак, враховуючи те, що акти приймання-передачі природного газу не були підписані сторонами, прострочення оплати не може бути розраховане з 18.02.2025.
Наприкінці відзиву відповідач звертає увагу на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України, тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правових відносин) щодо зменшення судом неустойки з метою запобігання збагачення кредитора.
Позиція третьої особи.
У поясненні третьої особи щодо позову або відзиву від 14.10.2025  Закарпатська обласна рада зазначає, що позивач у своїй позовній заяві вказує, що позивачем направлялись на адресу відповідача акти приймання-передачі за поставку газу за жовтень-грудень 2024 року. На підтвердження вказаного, ним долучаються до матеріалів справи скріншоти надсилання таких листів відповідачу електронною поштою. 
Щодо цього, Закарпатська обласна рада звертає увагу, що зі змісту долучених до позовної заяви скріншотів неможливо встановити адресатів вказаних листів, а відтак, на переконання третьої особи, такі скріншоти не являються належними і допустимими доказами, згідно яких можна встановити дату отримання рахунків відповідачем та зміст отриманого. 
Заперечуючи проти стягнення основного боргу, Закарпатська обласна рада звертає увагу, що доданий до позовної заяви розрахунок суми основного боргу містить виключно інформацію про вартість переданого об?єму природного газу, період заборгованості та про фактичну оплату. Натомість, поданий розрахунок суми основного боргу не містить вихідних даних щодо обсягів спожитого природного газу та відповідної вартості, у розрахунку не зазначено джерела інформації про кількість фактично поставленого газу, не деталізовано розрахунок ціни за одиницю обсягу, а також відсутні посилання на документи чи дані, що підтверджують узгодженість таких обсягів, зокрема - дані інформаційної платформи Оператора ГТС, які, за відсутності підписаних актів приймання-передачі газу, згідно з договором, є єдиною підставою для визнання обсягів постачання погодженими між сторонами. 
Закарпатська обласна рада, заперечуючи проти стягнення з Установи, 3% річних, інфляційних втрат і пені, звертає увагу, що долучені до позовної заяви акти приймання-передачі природного газу не були підписані сторонами, а тому прострочення оплати не може бути розраховане з 18.02.2025.
Наприкінці пояснення третя особа звертає увагу на ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо зменшення судом неустойки з метою запобігання збагачення кредитора.
Доводи, викладені сторонами в інших заявах по суті справи
Позивач у відповіді на відзив від 13.08.2025 щодо спростування доводів відповідача, що надані позивачем скріншоти актів приймання-передачі газу не можуть бути прийняті судом як доказ на підтвердження виконання обов`язку за п.3.5.2 договору щодо надання споживачу двох примірників акту зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідачем не було підписано відповідні акти приймання-передачі природного газу, враховуючи дані Інформаційної платформи щодо обсягів спожитого природного газу, які вважаються і є встановленими, вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу та узгоджена сторонами в договорі.
Щодо цього Товариство звертає увагу на положення п. 5.1 договору, відповідно до якого остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У той же час у разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підп. 3.5.4 п. 3.5 цього договору. 
Позивач звертає увагу на умови п. 6.2. договору, згідно з яким передбачений обов`язок споживача контролювати власне споживання природного газу за договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом внесення змін до договору (підписання додаткової угоди).
Позивач стверджує, що враховуючи положення чинного законодавства та умови договору, з урахуванням даних свого комерційного вузла обліку, а також доступу відповідача до Інформаційної платформи, відповідач був обізнаний про обсяги природного газу, що були ним спожиті у спірний період поставки, а ціна природного газу визначена п.4.1 договору. 
Отже, з урахуванням обізнаності відповідача про спожиті обсяги природного газу та ціни природного газу, що визначена в договорі, відповідач знав про вартість природного газу, яка мала бути ним сплачена за відповідний період поставки та мав можливість здійснити таку оплату навіть не очікуючи відповідного акту приймання-передачі природного газу. 
На спростування доводів Установи у відзиві на позовну заяву, Товариство звертає увагу, що відповідач здійснив оплату спожитого природного газу частково на суму 2483083,50 грн та у призначенні платежів щодо такої оплати відповідач зазначав: згідно акту від 12.11.2024 №б/н, згідно з акту від 12.12.2024 №б\н, хоча акти за ці періоди також не підписані з боку відповідача.
Позивач зазначає, що підп. 4 п. 6.2 договору не ставить оплату газу у залежність від оформлення акту приймання-передачі газу. Основним критерієм для оплати є поставка газу, яка відбулася. У свою чергу, п. 5.1 договору надає можливість розрахувати/оплачувати вартість газу за відсутності акту приймання-передачі газу та незалежно від причин відсутності такого акту.
З посиланням на умови п. 3.1 договору та ч. 2 ст. 664 ЦК України позивач стверджує, що та обставина, що між сторонами не підписано акти прийому-передачі природного газу, не може бути підставою для звільнення відповідача від розрахунків за поставлений газ та від відповідальності відповідно до умов договору та законодавства.
Щодо спростування доводів відповідача, що відповідь на адвокатський запит не є результатом офіційної взаємодії з інформаційною платформою Оператора ГТС і відповідно не підтверджує обсяг спожитого газу в спосіб, передбачений як договором, позивач зазначає, що відповідач не надав до суду дані з інформаційної платформи з іншими показниками, хоча веб-додаток інформаційної платформи доступний відповідачу у мережі Інтернет цілодобово. Натомість, відповідач намагається дискредитувати дані інформаційної платформи, які надані позивачем, через ніби неофіційну взаємодію з Оператором ГТС. Проте, по-перше, відповідач не назвав свій варіант офіційної взаємодії з Оператором ГТС. По-друге, позивач отримав дані інформаційної платформи від Оператора ГТС офіційно (у відповідь на адвокатський запит). При цьому, у такий спосіб позивач отримував дані інформаційної платформи від Оператора ГТС неодноразово і жодного разу судами не було піддано сумнівів, що дані інформаційної платформи отримано не офіційно у відповідь на адвокатський запит.
Щодо спростування доводів відповідача, що розрахунок є формальним, без достатнього змістового обґрунтування підстав стягнення пені, інфляційних втрат і 3%, позивач зазначає, що відповідач не наводить власного контррозрахунку штрафних санкцій і не вказує за який період з позиції відповідача мали б бути нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних. Тобто, зазначені доводи відповідача носять формальний та безпідставний характер, адже не місять конкретних зауважень до розрахунку по суті.
Щодо спростування доводів відповідача про наявність підстав для застосування з боку суду ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України з метою зменшити неустойки для запобіганню збагачення кредитора, у відповіді на відзив позивач звертає увагу суду що відповідач займає не послідовну правову позицію у відзиві, адже застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України можливе за умови, коли позовні вимоги є правильні та обґрунтовані, і суд, у тому числі з власної ініціативи, за наявності відповідних умов може застосувати механізм зменшення неустойки, визначений ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.
З посиланням на такі аргументи та відсутність виняткових обставин, зазначивши, що сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить незначний розмір - 11,79 %, позивач просить суд відхилити доводи Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради», що наведені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Згідно з клопотанням Закарпатської обласної ради про долучення доказів від 13.11.2025, яке задоволено судом відповідно до ухвали від 18.11.2025, третьою особою до матеріалів справи долучено: 
- Лист Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 14.01.2025 №03-04/77 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», у якому відповідач просить надати інформацію щодо можливості та порядку здійснення оплати за надміру спожитий природний газ у розмірі 635 505,15 грн, що перевищує 20% від суми договору;
- Лист Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 22.08.2025 №01.3-06/872 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», згідно з яким відповідач звернувся з проханням до позивача з пропозицією укласти мирову угоду, проект якої доданий до листа і передбачає, що Товариство відмовляється від позовних вимог до Управління щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат та одночасно зобов`язується протягом 20 днів з дня набрання чинності мировою угодою оплатити на рахунок Товариства основний борг у розмірі 635505,13 грн;
- Лист ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на адресу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 03.09.2025 №125/3/2-22747, згідно з яким Товариство відмовило Установі в укладенні мирової угоди в справі із посиланням на те, що запропонований відповідачем проект мирової угоди не враховує штрафних санкцій, нарахованих за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. У листі Товариство повідомляє, що запропоновані Установою умови мирової угоди щодо відмови від штрафних санкцій, суперечать чинному законодавству та внутрішнім принципам Товариства, які не передбачають можливості списання штрафних санкцій чи інфляційних нарахувань в односторонньому порядку.
У поясненні від 20.11.2025, щодо долучених третьою особою доказів відповідно до клопотання від 13.11.2025, представник позивача - адвокат Кемінь В.В. заперечує отримання Товариством листа Установи від 14.01.2025 №03-04/77 з проханням надати інформацію щодо можливості та порядку здійснення оплати за надміру спожитий природний газ у розмірі 635505,15 грн та щодо цього представник позивача зазначає, що відповідач не долучив доказів надсилання такого листа Товариству.
При цьому представник позивача зазначає, що сам по собі лист Установи від 14.01.2025 №03-04/77 (навіть якщо й такий і був надісланий) не має юридичного значення, адже відповідачу необхідно було виконати умови договору (у тому числі абз. 2 п. 6.2 договору) та у відповідні строки надіслати позивачу для оформлення відповідну додаткову угоду щодо коригування замовлених обсягів газу, а не звертатися за роз`ясненнями до Товариства щодо порядку і способу здійснення оплати за надмірно спожитий газ. 
У клопотанні про зменшення розміру неустойки №01.1-03/1275 від 16.12.2025 відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на особливий порядок виконання бюджетних зобов`язань, визначений Бюджетним кодексом України та Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, який затверджений наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 № 309 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 за №419/20732 (далі - Порядок №309). Згідно доводів клопотання, вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, є необґрунтованими, а тому Установа просить зменшити заявлену до стягнення суму пені на 99%. 
У запереченні проти клопотання відповідача про зменшення пені від 30.12.2025, представник позивача - адвокат Кемінь В.В. з посиланням на обставини справи, положення цивільного законодавства, правові позиції Верховного Суду не погоджується з наявністю підстав зменшення пені на 99% та вказує, що відповідач не навів виняткових обставин, які би були підставою для зменшення неустойки. З огляду на викладене, представник позивача наполягає на повному задоволенні позову.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 
21.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», ЕIС - код 56Х930000010610Х, як постачальником та Комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради», ЕІС - код 56XS0000X4LP900G укладено договір №06-7073/24-БО-Т постачання природного газу.
Пунктом 1.1. договору зазначено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ»), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
За положеннями п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.
Споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільчої мережі (надалі - оператор ГРМ) та присвоєний оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та оператором газотранспортної системи (надалі - оператор ГТС) та присвоєний оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережі). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної у цьому пункті, несе споживач (п. 1.4. договору).
Відповідно до п. 1.5. договору, у разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж, а саме: ГрМУ Закарпатська філія, з яким (якими) споживач уклав відповідний договір (договори).
Згідно з п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року (включно), в кількості 150,00000 тис.куб.метрів (сто п`ятдесят тисяч куб.метрів), в тому числі по місяцях (далі також - розрахункові періоди) (тис.куб.м.): жовтень 2024 - 20,00000, листопад 2024 - 50,00000, грудень 2024 - 80,00000.
Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (п. 2.1.1. договору).
Відповідно до п. 2.2. договору, споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п. 2.1. цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених п. 1.2. цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на споживача.
Згідно з п. 2.4. договору, перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.
Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором.
В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5. цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.
Пунктом 2.6. договору визначено, що за розрахункову одиницю газу приймається один метр кубічний (м3), приведений до стандартних умов: температура (t) 293,18 К (20єC), тиск газу (Р) 101,325 кПа (760 мм рт. ст.).
Відповідно до п. 3.1. договору, постачальний передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Згідно з п. 3.2. договору, постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів.
Постачання (включення споживача до Реєстру споживачів постачальника) та використання (відбір) природного газу за цим договором здійснюється за умови дотримання споживачем вимог п. 5.1. цього договору щодо остаточного розрахунку за фактично переданий газ.
Пунктом 3.5 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або операторами ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (п. 3.5.1. договору).
Відповідно до п. 3.5.2. договору, на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника.
Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п. 3.5.3. договору).
Згідно з п. 3.5.4. договору, у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до пп. 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.
Відповідно до п. 3.6. договору, звірка фактично використаного обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно із даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.
Розділом 4 договору узгоджено ціну та вартість природного газу.
Так, п. 4.1. договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:
Ціна природного газу за 1 000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,33 грн,
крім того податок на додану вартість за ставкою 20%,
ціна природного газу за 1 000 куб. м газу з ПДВ - 16 390,00;
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб.м.
Всього ціна газу за 1 000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн.
Згідно з п. 4.3. договору, загальна вартість цього договору на дату укладання становить 2 069 236,25 грн, крім того ПДВ 413 847,25 грн, разом з ПДВ - 2 483 083,50 грн.
Пунктом 5.1. договору визначено, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:
- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов п. 3.5.4 п. 3.5. цього договору.
Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Відповідно до п. 5.3. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.
Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1. цього договору.
Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період, та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди.
Пунктом 5.5. договору сторони погодили, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.
Згідно з п. 6.2. договору, споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди; прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 7.1. договору).
Відповідно до п. 7.2. договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1. та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених цим договором та чинним законодавством України (п. 7.6. договору).
Пунктом 11.3. договору сторони погодили, що строк в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Згідно з п. 13.1. договору, даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою (за наявності) та діє в частині поставки газу до « 31» грудня 2024 року (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.
Сторони, підписуючи договір, підтверджують, що визнають форми електронних документів, що будуть укладатись сторонами під час дії цього договору, з дотриманням вимог щодо реєстрації кваліфікованого/удосконаленого електронного підпису (далі - КЕП/УЕП) та печатки (за наявності) засобами телекомунікаційного зв`язку, підписані з використанням спеціалізованих програмних рішень, зокрема, але не виключно, системи обміну електронними документами «М.Е.Doc», «ВЧАСНО».
Перелік документів, які сторони можуть укладати в електронній формі в тому числі, але не виключно:
а) цей договір, додаткові угоди, що укладаються в період дії договору і передбачають внесення будь-яких змін до його умов, додатки до договору/додаткових угод;
б) акти приймання-передачі природного газу;
в) рахунки-фактури (рахунки) на оплату;
г) листи, повідомлення, заяви та інші документи, які мають або можуть подаватися сторонами з метою виконання цього договору.
Відповідно до п. 13.3. договору, сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у п. 13.4. та 13.5. цього договору.
Сторони зобов`язуються повідомляти одна одну рекомендованим листом з повідомленням про зміни власних платіжних реквізитів, ЕІС-коду, адреси, номерів телефонів, факсів у п`ятиденний строк з дня виникнення відповідних змін (п. 13.4 договору).
У разі будь-яких змін у статусі платника податків сторони зобов`язані повідомити одна одну протягом 3 робочих днів з дати таких змін рекомендованим листом з повідомленням (п.13.5 договору).
У розділі 14 договору зазначені адреси та реквізити сторін, зокрема, вказані електронна пошта (e-mail) постачальника - ngt@naftogaztrading.com.ua та електронна пошта (e-mail) споживача - ts.igor.tender@gmail.com.
На виконання п. 3.5. договору, позивачем направлялись відповідачу на електронну пошту споживача, яка зазначена у розділі 14 договору - ts.igor.tender@gmail.com акти приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2024 року, підписані уповноваженим представником позивача від 12.11.2024, від 12.12.2024 та від 13.01.2025.
Так, судом встановлено, що на виконання умов договору протягом жовтня-грудня 2024 року позивач передав у власність відповідача природний газ обсягом 188,3901 тис.м.куб на загальну суму 3 118 588,63 грн. згідно актів приймання - передачі природного газу, а саме: 
- згідно акту приймання-передачі природного газу від 12.11.2024, обсяг переданого газу за жовтень 2024 року - 12,79771 тис.м.куб, вартістю 211 851,85 грн; 
- згідно акту приймання-передачі природного газу від 12.12.2024, обсяг переданого газу за листопад 2024 року - 84,14771 тис.м.куб., вартістю 1 392 971,70 грн;
- згідно акту приймання-передачі природного газу від 13.01.2025, обсяг переданого газу за грудень 2024 року - 91,44469 тис.м.куб., вартістю: 1 513 765,08 грн. 
Такі ж обставини передачі позивачем у власність відповідача природного газу обсягом 188,3901 тис.м.куб підтверджені листом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 05.06.2025 №ТОВВИХ-25-8933, у якому у відповідь на адвокатський запит, означене товариство щодо споживача з ЕІС - кодом 56XS0000X4LP900G (тобто Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради) повідомило, що обсяг природного raзy, який використаний споживачем з ЕС-кодом S6XS0000X4LP900G за період з 25.10.2024 по 31.12.2024 внесено в алокацію постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (ЕС - код 56Х930000010610Х) та становить: 
з 25.10.2024 по 31.10.2024 - 12 797,71 м.куб.;
з 01.11.2024 по 30.11.2024 - 84 147,71 м.куб.;
з 01.12.2024 по 31.12.2024 - 91 444,69 м.куб.
Позивачем разом з позовною заявою до суду було подано розрахунок суми основного боргу Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» за договором постачання природного газу від 21.10.2024 №06-7073/24-БО-Т. У даному розрахунку зазначено, що загальна вартість переданого Товариством Установі газу за договором становить 3 118 588,63 грн (з яких: за жовтень 2024 року - 211 851,85 грн, за листопад 2024 року - 1 392 971,70 грн, за грудень 2024 року - 1 513 765,08 грн); фактично сплачено - 2 483 083,50 грн.; сума основного боргу за договором - 635 505,13грн.
У вказаному розрахунку зазначено про здійснену відповідачем оплату за договором: 19.11.2024 - в сумі 211 851,85 грн (основний борг за зобов`язаннями за жовтень 2024 року), 21.12.2024 - 1 392 971,70 грн (основний борг за зобов`язаннями за листопад 2024 року) та 27.12.2024 - 878 259,95 грн (основний борг за зобов`язаннями за грудень 2024 року). З урахуванням здійснених оплат у розрахунку вказано про суми боргу відповідача за договором: за жовтень 2024 року - 0,00 грн, за листопад 2024 року - 0,00 грн, за грудень 2024 року - 635 505,13 грн.
На підтвердження відповідачем здійснення оплати за договором до позовної заяви Товариством долучено реєстр документів за період з 21.10.2024 по 26.05.2025 про здійснену Установою оплату на розрахунковий рахунок Товариства, у якому зазначено про здійснені 19.11.2024 дві оплати відповідачем на рахунок позивача в сумах 33 725,91 грн та 178 125,94 грн (загальний розмір 211 851,85 грн) та у призначенні платежів зазначено: «Оплата за природний газ згідно акту без номера від 12.11.2024 за договором постачання природного газу №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024».
У цьому ж реєстрі документів за період з 21.10.2024 по 26.05.2025, долученому до позовної заяви вказано про здійснені Установою 21.12.2024 дві оплати на розрахунковий рахунок Товариства в сумах 51 804,33 грн та 1 341 167,37 грн (загальний розмір 1 392 971,70 грн) та у призначенні платежів зазначено: «Оплата за природний газ згідно акту без номера від 12.12.2024 за договором постачання природного газу №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024».
У цьому ж реєстрі документів за період з 21.10.2024 по 26.05.2025, долученому до позовної заяви вказано про здійснену Установою 27.12.2024 оплату на розрахунковий рахунок Товариства в сумі 878 259,95 грн та у призначенні платежу зазначено: «Попередня оплата за природний газ за грудень 2024 року згідно рахунку-фактури за договором постачання природного газу №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024».
З урахуванням наведеного, судом встановлено, що вартість переданого позивачем відповідачу об`єму природного газу за грудень 2024 року становить 1 513 765,08 грн, з яких фактично оплачено позивачем 878 259,95 грн. 
Отже, розмір несплаченої суми основної заборгованості за поставлений природний газ складає 635 505,13 грн.
За твердженням позивача, відповідачем не виконано зобов`язання з оплати вартості переданого йому за договором природного газу у визначений договором строк, здійснивши часткову оплату вартості отриманого природного газу в означений період на суму 2 483 083,50 грн, у зв`язку з чим, станом на день звернення з позовною заявою до суду 24.07.2025 заборгованість відповідача становить 745 546,00 грн, з яких: 635 505,13 грн - заборгованість за договором, 74 972,19 грн - пеня, 7 312,67 грн - 3% річних та 27 756,01 грн - інфляційні втрати.
Отже, такі обставини справи, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.
Правове обґрунтування і оцінка суду
Пунктом 1 ч. 2 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Таким чином, станом на день розгляду спору в суді його обставини оцінюються судом з огляду на правила ЦК України та ГК України.
Частинами 1, 6 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
За положеннями ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України «Про ринок природного газу» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу»).
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Пунктом 1 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання природного газу), визначено, що ці Правила розроблені на виконання п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).
Дія цих правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС (абз. 1 п. 2 Правил постачання природного газу).
Відповідно до п. 5 гл. 1 розд. 1 Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.
За змістом п. 1 гл. 3 розд. IV Кодексу ГТС, для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи. Інформаційна платформа складається з апаратного та програмного забезпечення. Програмне забезпечення інформаційної платформи має відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та нормативних документів щодо системи технічного та програмного захисту інформації. Цілісність, доступність, конфіденційність та захист від несанкціонованого доступу до інформації реалізуються на інформаційній платформі відповідно до вимог законодавства України та цього Кодексу.
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень. Суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором газотранспортної системи договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору. Оператор газотранспортної системи присвоює кожному такому суб`єкту ринку природного газу код користувача платформи та створює на інформаційній платформі інтерфейс такого користувача відповідно до його статусу суб`єкта ринку природного газу (постачальник, оператор газорозподільної системи, оптовий продавець/покупець, оператор газосховищ тощо), про що має повідомити останнього. При цьому додатком до договору визначаються уповноважені особи суб`єкта ринку природного газу (користувача платформи), які будуть мати право доступу до інформаційної платформи від імені користувача платформи (зазначаються їхні адреси електронної пошти та контактні дані), для їх електронної реєстрації, що оформлюється у вигляді повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу, до якого додаються у письмовій формі довіреності користувача платформи на кожну уповноважену особу. Інформаційна платформа має бути доступною для інших користувачів виключно для перегляду публічної інформації без права вчинення інших дій. Користувачам, які мають повноваження на вчинення певних дій, передбачених цим Кодексом, право доступу надається після реєстрації оператором газотранспортної системи заяви про набуття статусу користувача системи за процедурою, визначеною оператором газотранспортної системи на власному вебсайті, та електронної реєстрації уповноважених осіб користувача платформи за поданням оператору газотранспортної системи повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, наведеною у додатку 1 до цього Кодексу, до якого мають бути додані у письмовій формі довіреності користувача платформи на кожну уповноважену особу. Оператор газотранспортної системи забезпечує допомогу учасникам ринку природного газу в роботі з інформаційною платформою. Контактна інформація та години роботи служби підтримки інформаційної платформи оприлюднюються на вебсайті оператора газотранспортної системи (п. 2 гл. 3 розд. IV Кодексу ГТС).
Інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити щонайменше: 1) ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку; 2) EIC-код фізичної точки виходу з газотранспортної системи; 3) дані закріплених за споживачем діючих постачальників та визначені ними періоди постачання; 4) дані щодо зміни постачальників із початку функціонування інформаційної платформи; 5) інформацію про прогнози споживання природного газу на кожну газову добу (D) для споживачів, по яких відбір/споживання не вимірюється щодобово; 6) інформацію про попередні обсяги споживання кожної газової доби (D); 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М); 9) дані періодів відсутності у споживача закріпленого постачальника (за їх наявності) з початку функціонування інформаційної платформи; 10) дані періодів обмеження (припинення) газопостачання споживачу (якщо такі дані вносились по споживачу) з початку функціонування інформаційної платформи; 11) період вимірювання (відбір/споживання, що вимірюється щодобово, або відбір/споживання, що не вимірюється щодобово); 12) належність споживача до категорії споживачів, постачання яким може здійснюватися в рамках спеціальних обов`язків, які в установленому порядку покладені рішенням Кабінету Міністрів України на підставі ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу»; 13) належність споживача до категорії побутових; 14) належність споживача до категорії виробників теплової енергії; 15) належність споживача до категорії бюджетних установ та організацій; 16) інформацію про періоди постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії"; 17) строк надання повідомлення споживачу про припинення газопостачання відповідно до чинного законодавства (не менше ніж за десять діб для бюджетних установ та організацій; не менше ніж за п`ять діб для підприємств металургійної та хімічної промисловості; не менше ніж за три доби до дати, на яку воно заплановано, для інших споживачів) (п. 2 гл. 4 розд. IV Кодексу ГТС).
З аналізу вищенаведеного випливає, що постачання природного газу здійснюється виключно через та за допомогою інформаційної платформи Оператора ГТС. Інформаційна платформа є доступною для постачальника природного газу та містить, зокрема, інформацію про період закріплення в Реєстрі постачальника того чи іншого споживача, а також про фактичне добове споживання природного газу та інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця.
Відповідно до аб. 3 п. 4 гл. 2 розд. IV Кодексу ГТС, оператор газорозподільної системи присвоює EIC-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності).
Пунктом 1 розд. II Правил постачання природного газу визначено, що підставою для постачання природного газу споживачу є: - наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; - наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; - наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; - включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.
Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором (аб. 1 п. 2 розд. II Правил постачання природного газу).
Водночас за приписами п. 1 гл. 1 розд. IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБМ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.
Періодом, за який по об`єкту споживача визначається загальний фактичний об`єм (обсяг) споживання (розподілу) природного газу, є календарний місяць. При цьому відповідно до вимог Кодексу ГТС Оператор ГРМ на щоденній основі забезпечує передачу Оператору ГТС через його інформаційну платформу інформації про прогноз відборів/споживання природного газу по споживачу на кожну наступну газову добу протягом газової доби (оновлені прогнози), а також надає дані про фактичний (попередній) обсяг природного газу, спожитий за кожну попередню газову добу (аб. 1 п. 3 гл. 3 розділу IX Кодексу ГРМ).
За змістом аб. 1 п. 6 гл. 3 розд. IX Кодексу ГРМ, визначені Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.
Відповідно до п. 5 гл. 1 розд. I Кодексу ГТС, алокація - обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.
У точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М). У точках виходу до газорозподільної системи оператор газотранспортної системи здійснює остаточну алокацію щодобових відборів замовника послуг транспортування природного газу з урахуванням інформації про прогнозовані та фактичні обсяги споживання по кожному окремому споживачу замовника послуг транспортування природного газу з урахуванням вимог цієї глави (п.п. 2, 3 гл. 7 розд. ХІІ Кодексу ГТС).
Як вбачається із преамбули договору №06-7073/24-БО-Т постачання природного газу від 21.10.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» має ЕIС - код 56Х930000010610Х, Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» має ЕІС - код 56XS0000X4LP900G.
Такі ж відомості про ЕІС - код, а також інформація про обсяг поставленого позивачем відповідачу згідно умов договору природного газу в жовтні - грудні 2024 року, а саме: у жовтні 2024 року - 12,79771 тис.м.куб, у листопаді 2024 року - 84,14771 тис.м.куб., у грудні 2024 року - 91,44469 тис.м.куб. (які відповідають відомостям актів приймання-передачі природного газу від 12.11.2024 на суму 211 851,85 грн, від 12.12.2024 на суму 1 392 971,70 грн, від 13.01.2025 на суму 1 513 765,08 грн) наведені у листі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 05.06.2025 №ТОВВИХ-25-8933.
Отже, дослідженими судом доказами підтверджено поставку згідно умов договору ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» відповідачу впродовж періоду з жовтня 2024 року по грудень 2024 року природнього газу в загальному обсязі 188,3901 тис.м.куб на загальну суму 3 118 588,63 грн.
Водночас суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів на спростування достовірності інформаційних показників оператора ГТС, якими підтверджується факт поставки позивачем природного газу у спірний період та в зазначеному об`ємі. 
Із огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про те, що факт поставки позивачем природного газу відповідачу у спірний період підтверджений документально та не спростований останнім належними і допустимими доказами.
Судом враховано положення пп. 2.2., 2.4., 6.2. договору, відповідно до яких саме на споживача покладено обов`язок контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди.
В силу приписів ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що з жовтня 2024 року по грудень 2024 року позивач поставив відповідачу згідно умов договору газ в загальному обсязі 188,3901 тис.м.куб на загальну суму 3 118 588,63 грн. Оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково на суму 2 483 083,50 грн, чим порушив умови п. 5.1. договору, який регламентує порядок оплати за придбаний природний газ.
Водночас відповідач документальних доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань у повному обсязі щодо оплати за поставлений йому за договорами природній газ суду не надав. 
Таким чином, суд дійшов встановив, що сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором становить 635 505,13 грн, що не спростовано відповідачем. 
Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 635 505,13грн заборгованості за поставлений природний газ суд визнає документально доведеними та обґрунтованими, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача 635 505,13грн заборгованості за договором №06-7073/24-БО-Т постачання природного газу від 21.10.2024.
Щодо заперечень відповідача та третьої особи проти позовних вимог, суд зазначає таке.
Відносно заперечень проти наданих позивачем скріншотів, які, за твердженням Установи і третьої особи, не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази щодо належного оформлення приймання-передачі газу згідно умов п. 3.5.договору, суд зазначає таке.
У п. 13.1. договору зазначено, що сторони, підписуючи договір, підтверджують, що визнають форми електронних документів, що будуть укладатись сторонами під час дії цього договору та вказаний перелік документів, які сторони можуть укладати в електронній формі, зокрема, акти приймання-передачі природного газу.
У розд. 14 договору зазначені адреси та реквізити сторін, зокрема, вказані електронна пошта (e-mail) постачальника - ngt@naftogaztrading.com.ua та електронна пошта (e-mail) споживача - ts.igor.tender@gmail.com.
Судом встановлено, що на виконання п. 3.5. договору, позивачем направлялись відповідачу на електронну пошту споживача, яка зазначена у розд. 14 договору - ts.igor.tender@gmail.com акти приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2024 року, підписані уповноваженим представником позивача від 12.11.2024, від 12.12.2024 та від 13.01.2025.
Більше цього, згідно долученого до позовної заяви реєстру документів за період з 21.10.2024 по 26.05.2025 про здійснену Установою оплату на розрахунковий рахунок Товариства, встановлено, що при здійснені 19.11.2024 і 21.12.2024 оплати за поставлений відповідачем у жовтні та листопаді 2024 року газ у призначенні платежів відповідачем зазначено як оплата за природний газ згідно акту без номера від 12.11.2024 та згідно акту без номера від 12.12.2024.
Отже, при здійсненні оплати за поставлений газ згідно договору відповідач зазначав про отримання, ознайомлення та прийняття до оплати актів приймання-передачі природного газу згідно договору, а тому доводи Установи та Закарпатської обласної ради із запереченнями щодо невиконання Товариством умов договору щодо належного оформлення приймання-передачі газу відхиляються судом.
Більше цього, суд зазначає, що згідно положень п.п. 3.5.1 та 3.5.2. договору саме відповідач як споживач зобов`язувався надати позивачу як постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або операторами ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ та на підставі таких отриманих від споживача даних постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період.
Крім цього, п. 5.1 договору передбачає здійснення розрахунку/оплату поставленого газу за відсутності акту приймання-передачі газу та незалежно від причин відсутності такого акту.
Щодо тверджень відповідача про те, що лист ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 05.06.2025 №ТОВВИХ-25-8933 як відповідь на адвокатський запит не є належним доказом обсягів споживання природного газу через її формування поза межами Інформаційної платформи Оператора ГТС, суд зазначає, що чинне процесуальне законодавство не встановлює виключного переліку доказів для підтвердження таких обставин. Посилання відповідача на необхідність надання лише прямих звітів з платформи є надто формалізованим, оскільки отриманий позивачем документ надійшов від компетентного суб`єкта та містить фактичні дані, що мають значення для справи. Відповідь на адвокатський запит у розумінні ст.ст. 73, 91 ГПК України є належним письмовим доказом, який підлягає оцінці у сукупності з іншими матеріалами, а сам факт отримання інформації у такий спосіб не нівелює достовірності такого доказу. За умови, що відповідач не надав власного контррозрахунку або альтернативних даних з Інформаційної платформи, які б спростовували цифри позивача, суд не вбачає підстав для відхилення цього доказу, а враховує такий письмовий доказ при ухваленні рішення.
Щодо аргументів відповідача і третьої особи, що доданий до позовної заяви розрахунок суми основного боргу містить виключно інформацію про вартість переданого об?єму природного газу, період заборгованості та про фактичну оплату і не містить вихідних даних щодо обсягів спожитого природного газу та відповідної вартості, не зазначає джерела інформації про кількість фактично поставленого газу, не деталізує розрахунок ціни за одиницю обсягу, то суд з урахуванням положень ст.ст. 74, 76, 79 ГПК України, зазначає, що поданий позивачем розрахунок заборгованості є належним підтвердженням розміру основного боргу відповідача перед позивачем за договором і такий розрахунок відповідає іншим доказам у справі.
Так, у поданому позивачем разом з позовною заявою до суду розрахунку суми основного боргу підприємства Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» за договором постачання природного газу від 21.10.2024 №06-7073/24-БО-Т зазначена загальна вартість переданого Товариством Установі газу у сумі 3 118 588,63 грн (з яких: за жовтень 2024 року - 211 851,85 грн, за листопад 2024 року - 1 392 971,70 грн, за грудень 2024 року - 1 513 765,08 грн); відомості про щомісячну сплату за поставлений газ у загальному розмірі - 2 483 083,50 грн (з яких 19.11.2024 - 211 851,85 грн, 21.12.2024 - 1 392 971,70 грн, 27.12.2024 - 878 259,95 грн), зазначена сума основного боргу за договором в розмірі 635 505,13грн (за грудень 2024 року).
Поданий позивачем розрахунок підтверджений іншими доказами у справі, а, заперечуючи проти такого розрахунку, відповідач і третя особа, не надали власного контррозрахунку.
Більше цього, у долученому до клопотання третьої особи від 13.11.2025 листі Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 22.08.2025 №01.3-06/872 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», зазначено, що, звертаючись до позивача із пропозицією укласти мирову угоду, відповідач у проекті мирової угоди вказав про своє зобов`язання протягом 20 днів з дня набрання чинності мировою угодою оплатити на рахунок Товариства основний борг у розмірі 635 505,13 грн.
Отже, за таких обставин, у листі Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 22.08.2025 №01.3-06/872 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», відповідач визнав суму основного боргу в розмірі 635 505,13 грн, а тому доводи відповідача у відзиві та аргументи третьої особи у поясненні щодо відсутності належного розрахунку основного боргу спростовані самим же відповідачем у вказаному листі Установи від 22.08.2025 №01.3-06/872 на адресу Товариства.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат
Позивач, покликаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 7 312,67 грн 3% річних та 27 756,01 грн. інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати заборгованості за поставлений природний газ у передбачений договором порядок і строк, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.
Нарахуванням позивачем 3 % річних та інфляційних втрат є правом кредитора (позивача), яке він може реалізувати при неналежному виконанні боржником грошового зобов`язанні, що в даному випадку допущено відповідачем та водночас є підставою для настання для останнього відповідних правових наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Так, в разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Інфляційні втрати та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Отже вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, постанови Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №921/27/21, від 26.03.2025 у справі №910/7475/24).
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати коштів за поставлений газ за договором у розмірі 635 505,13 грн та з урахуванням умов п. 5.1 договору суд виснує, що початком прострочення відповідача сплати такої заборгованості є 16.02.2025.
Так, п. 5.1. договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. 
Отже, відповідач є таким, що з 16.02.2025 прострочив виконання грошового зобов`язання у розмірі 635 505,13 грн за договором за поставлений газ.
Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
З урахуванням таких обставин справи і умов договору, у долученому до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань, при визначенні до стягнення 3% річних у розмірі 7 312,67 грн нарахування таких коштів позивачем здійснено за період з 18.02.2025 по 07.07.2025 та при визначенні до стягнення інфляційних втрат у розмірі 74 972,19 грн нарахування таких коштів позивачем здійснено за період з 01.03.2025 по 30.06.2025
Здійснивши перевірку за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» розрахунку заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних нарахувань, які нараховані позивачем за порушення грошового зобов`язання за несплату коштів за поставлений природний газ у визначені договором терміни у межах вказаних вище боргових періодів, судом встановлено, що такий розрахунок позивачем проведено правильно, з урахуванням сум заборгованості по договору та відповідно до методики нарахування.
Відтак суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7 312,67 грн 3% річних та 27 756,01 грн інфляційних втрат є документально доведеними та обґрунтованими.
Щодо нарахування пені
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за спожитий природний газ позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальному розмірі 74 972,19 грн.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частина 1 ст. 548 ЦК України передбачає, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи №910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи №916/804/17.
Як було вказано вище, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати коштів за поставлений газ за договором у розмірі 635 505,13 грн та з урахуванням умов п. 5.1 договору суд виснує, що початком прострочення відповідача сплати такої заборгованості є 16.02.2025, а відповідач є таким, що з 16.02.2025 прострочив строки оплати такого боргу за договором.
З урахуванням таких обставин справи і умов договору, у долученому до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань, при визначенні до стягнення пені у розмірі 74 972,19 грн нарахування таких коштів позивачем здійснено за період з 18.02.2025 по 07.07.2025.
Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» правильність здійсненого позивачем розрахунку та здійснивши оцінку доказів, на яких він ґрунтується, суд вважає правомірним нарахування відповідачу пені, що розрахована позивачем в означені ним періоди в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, у загальній сумі 74 972,19 грн, а тому позов у цій частині є таким, що підлягає до задоволення судом.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки №01.1-03/1275 від 16.12.2025, не погоджуючись із аргументами відповідача про наявність підстав для зменшення пені, суд зазначає таке.
З приводу права суду, за наявності підстав, зменшити розмір пені суд зазначає, що відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача нарахованих позивачем штрафу та пені, суд, з урахуванням доводів відповідача про наявність підстав для зменшення їх розміру, враховує наступне.
Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст.ст. 549 - 552 ЦК України.
З врахуванням змісту ст. 549 ЦК України з приводу поняття неустойки та підстав її стягнення, суд зазначає, що неустойка (штраф, пеня) - це є спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
За змістом ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайного добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).
Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.
Суд зауважує, що судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17 від 03.04.2024 у справі №924/706/23 та багато інших) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
У постанові від 19.03.2025 у справі №922/444/24 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України). Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.
Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 05.04.2023 у справі №910/18718/21 тощо)".
У пункті 7.31. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначено, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - ст. 616 Цивільного кодексу України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду».
У пунктах 7.42-7.43 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначено таке: "7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (п.7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пп.7.25-7.30).
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
7.43. Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку ст. 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).У п.п. 7.42-7.43 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначено таке: "7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (п.7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (п.п.7.25-7.30)».
У зв`язку з викладеним у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".
Стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст. 236 ГПК України).
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас, суд зазначає, що на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду 15.02.2023 у справі №920/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 29.05.2023 у справі №904/907/22, від 20.12.2023 у справі №916/2263/22.
Зокрема, у п.п. 7.19 та 7.20 постанови від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципів розумності, добросовісності та справедливості, які передбачені положеннями ст. 3 ЦК України та зазначено, що добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20. 
Суд також враховує, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі №554/4741/19, від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, від 05 вересня 2022 року в справі №519/2-5034/11, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №209/3085/20). 
Як встановлено судом, у клопотанні про зменшення розміру неустойки №01.1-03/1275 від 16.12.2025 відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на особливий порядок виконання бюджетних зобов`язань, визначений Бюджетним кодексом України та Порядком №309.
Згідно тверджень відповідача, він, як розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати оплату виключно в межах зареєстрованих у органах Державної казначейської служби України бюджетних зобов`язань, які за договором №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024 були обмежені обсягом у 150000 куб.м, а тому будь-які видатки понад цей ліміт потребували обов`язкового юридичного оформлення шляхом укладення додаткової угоди, що є передумовою для реєстрації нових фінансових зобов`язань у казначействі, без чого проведення платежів є юридично неможливим. 
У клопотанні відповідач вказує, що фактичне використання газу понад обсяги, визначені договором, об`єктивно потребували укладення додаткової угоди, що могло бути підставою збільшення зареєстрованого бюджетного зобов`язання. Щодо цього Установа зазначає про звернення до позивача з проханням укласти додаткову угоду, тобто звернення з листом від 14.01.2025 №03-04/77 з проханням надати інформацію щодо можливості та порядку здійснення оплати за надміру спожитий природний газ у розмірі 635505,15 грн. Однак на таке звернення позивач не вжив заходів для укладення відповідної додаткової угоди, чим фактично заблокував можливість правомірного оформлення та реєстрації збільшених бюджетних зобов`язань. 
Відповідач наголошує, що його дії повністю відповідали вимогам чинного законодавства, а неможливість вчасної оплати за обсяги газу, спожиті понад погоджені ліміти, зумовлена відсутністю належних правових підстав для здійснення видатків через бездіяльність позивача.
Відтак, згідно доводів клопотання, вимоги про стягнення штрафних санкцій відповідач вважає необґрунтованими, а тому просить зменшити заявлену до стягнення суму пені на 99%. 
У запереченні проти клопотання відповідача про зменшення пені від 30.12.2025, представник позивача - адвокат Кемінь В.В. з посиланням на обставини справи, положення цивільного законодавства, правові позиції Верховного Суду не погоджується з наявністю підстав зменшення пені на 99% та вказує, що відповідач не навів виняткових обставин, які би були підставою для зменшення неустойки. 
Позивач зазначає, що сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить лише 11,79%, не носить карального характеру для відповідача і не створює для нього надмірного фінансового навантаження. 
Окремо позивач вказує на тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо сплати основного боргу, в тому числі окремими платежами і з певною періодичністю. Позивач зазначає, що у системному аналізі фактичних обставин функціонування природного газу та його нормативного регулювання, єдиними джерелом понесених постачальником газу (позивачем у справі) втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено законодавством і умовами договору.
У запереченні на клопотання відповідача про зменшення неустойки представник позивача заперечує факт отримання листа від 14.01.2025 №03-04/77, зауважуючи, що відповідач не надав доказів його надсилання. Крім того, позивач звертає увагу на положеннями п.2.4 та п. 4.2 договору, якими передбачено обов`язок споживача надавати саме додаткову угоду для коригування обсягів газу у визначені строки, а не звертатися за роз`ясненнями до постачальника щодо можливості укладення додаткової угоди.
З огляду на викладене, представник позивача наполягає на повному задоволенні позову.
З урахуванням встановлених судом обставин справи та доводів клопотання про зменшення розміру неустойки №01.1-03/1275 від 16.12.2025, суд зазначає, що відповідач у клопотанні не навів жодних виняткових обставин, інших обставин, які мають істотне значення та які можуть/повинні враховуватися судом при вирішенні питання про зменшення пені.
Усі доводи клопотання зводяться до заперечень відповідача проти позовних вимог із поясненнями про неможливість здійснити оплату за договором, так як сума отриманого за договором газу перевищує обсяги газу, визначених п. 2.1 договору.
Суд враховує, що позивач заперечує отримання листа Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 14.01.2025 №03-04/77 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» з проханням надати інформацію щодо можливості та порядку здійснення оплати за надміру спожитий природний газ у розмірі 635 505,15 грн (що перевищує 20% від суми договору), копія якого долучена до клопотання третьої особи про долучення доказів від 13.11.2025, яке задоволено судом відповідно до ухвали від 18.11.2025. Так як позивач заперечує отримання такого листа, а відповідач не надав належних і допустимих доказів направлення такого листа Товариству, то з урахуванням приписів статей 73, 74, 76, 77, 78, 86 ГПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів та їх оцінки судом, суд виснує, що відповідач не підтвердив направлення на адресу Товариства листа від 14.01.2025 №03-04/77, з посиланням на який Установа обгрунтовує своє клопотання про зменшення пені.
Щодо інших доводів клопотання суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач у межах строку дії договору отримав від позивача згідно умов договору №06-7073/24-БО-Т постачання природного газу від 21.10.2024 природній газ в загальному обсязі 188,3901 тис.м.куб на загальну суму 3 118 588,63 грн, що перевищує обумовлений в п. 2.1. обсяг поставки газу.
Однак, вказана обставина, на переконання суду, не може бути підставою зменшення пені за договором, так як відповідач у межах дії договору спожив отриманий від позивача природній газ, який - з урахуванням положень ст. 629 ЦК України - повинен бути оплачений споживачем (Установою), оскільки п.2.4 договору передбачає, що у будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5. цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в гл. 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Суд враховує, що договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
А тому суд не враховує покликання відповідача на відсутність додаткової угоди щодо збільшення обсягу поставленого (отриманого) газу за договором як підставу для зменшення пені, так як неукладення такої додаткової угоди пов`язано з бездіяльністю Установи, яка, отримуючи газ у більших обсягах, ніж передбачено п. 2.1 договору, не ініціювала укладення додаткової угоди в межах строку дії договору.
Щодо цього, суд звертає увагу на положення п.п. 2.4, 6.2. договору, згідно з якими передбачений обов`язок споживача контролювати власне споживання природного газу за договором, своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом внесення змін до договору (підписання додаткової угоди), передбачено, що споживач зобов`язується своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. 
Отже, обов`язок по здійсненню контролю за обсягом використання газу за договором та відповідно право ініціювання укладення додаткової угоди покладено саме на відповідача (споживача за договором). А тому є необгрунтованими і не відповідають принципам розумності, справедливості та добросовісності дії відповідача, який не вживши заходів до укладення додаткової угоди, отримавши газ від позивача у межах строку дії договору, у подальшому відмовляється від оплати за отриманий природний газ всупереч умов договору.
Крім цього, здійснивши 27.12.2024 оплату в сумі 878 259,95 грн за поставлений позивачем у грудні 2024 року газ, у призначенні платежу щодо цих коштів відповідач зазначив: «Попередня оплата за природний газ за грудень 2024 року» (що встановлено із реєстру документів за період з 21.10.2024 по 26.05.2025 про здійснену Установою оплату на розрахунковий рахунок Товариства). З наведеного вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність у нього станом на 27.12.2024 боргу за поставлений у грудні 2024 року газ, однак він не ініціював перед Товариством укладення додаткової угоди в межах дії договору з метою погашення основного боргу за договором.
Суд наголошує, що статус відповідача як бюджетної установи Закарпатської обласної ради, не звільняє його від обов`язку розрахуватися за фактично отриманий від позивача газ у межах строку дії договору та на його підставі. А тому з урахуванням висновків суду вбачається, що відсутність реєстрації зобов`язань з оплати коштів за договором в органах казначейства у даному випадку є виключно наслідком бездіяльності самого відповідача, який не вжив заходів до укладення додаткової угоди в межах дії договору. 
Більше цього, з урахуванням змісту ст. 651 ЦК України зміна умов договору шляхом укладення додаткової угоди до нього може мати місце лише в межах строку дії договору. А тому доводи відповідача з покликанням на лист Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» від 14.01.2025 №03-04/77 на адресу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» не є спроможними, так як після закінчення дії договору постачання природного газу №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024, - тобто 31 грудня 2024 року в сторін була відсутня можливість укласти додаткову угоду до цього договору, про що наголошував відповідач у клопотанні про зменшення неустойки.
Не погоджуючись з доводами відповідача про зменшення неустойки, суд зазначає, що сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить 11,79%, а, отже, пеня не є надмірною і несправедливо непомірним тягарем для відповідача.
Щодо цього, суд також враховує заперечення проти клопотання відповідача про зменшення пені від 30.12.2025, у якому позивач звернув увагу на тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо сплати основного боргу (в тому числі окремими платежами і з певною періодичністю) та вказав, що у системному аналізі фактичних обставин функціонування природного газу та його нормативного регулювання, єдиними джерелом понесених постачальником газу (позивачем у справі) втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, що передбачено законодавством і умовами договору.
Отже, суд не вбачає підстав для зменшення нарахованої пені у сумі 74 972,19 грн, зокрема на підставі клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки №01.1-03/1275 від 16.12.2025.
Щодо обґрунтованості рішення
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ст. ст. 13 - 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Суд також зазначає, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.
Розподіл судових витрат
Згідно платіжної інструкції №0000028575 від 18.07.2025 при подачі позову про стягнення 745 546,00 грн. позивачем сплачено судовий збір у сумі 8 946,55 грн.
Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
З положень ч. 1, п.п.1, п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слідує, що судовий збір за розгляд майнових вимог - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява у справі подана в електронному вигляді через систему «Електронний суд».
Відтак, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору повністю.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд 
У Х В А Л И В: 
Позов задовольнити.
Стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» (код ЄДРПОУ - 33165909, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Гойди Юрія, будинок 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (код ЄДРПОУ - 42399676, місцезнаходження - 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1) 745 546,00 грн (сімсот сорок п`ять тисяч п`ятсот сорок шість гривень 00 копійок), з яких: основний борг за договором постачання природного газу №06-7073/24-БО-Т від 21.10.2024 у розмірі 635 505,13 грн (шістсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ять гривень 13 копійок), пеня у сумі 74 972,19 грн (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві гривні 19 копійок), три проценти річних у розмірі 7 312,67 грн (сім тисяч триста дванадцять гривень 67 копійок), інфляційні втрати у сумі 27 756,01 грн (двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят шість гривень 01 копійок), а також стягнути 8 946,55 грн (вісім тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 55 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено і підписано 21.01.2026. 

Суддя  С.В.Сисин