Справа № 461/4015/25 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В 
Провадження № 22-ц/811/2882/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю представника позивача Загарія О.Д., представника відповідача Гарасиміва В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівськогоь апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року в складі судді Кітова О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Загарія Олександр Дмитрович до Львівської митниці, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про відшкодування вартості примусово відчуженого майна,-

встановив:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Загарія О.Д., звернувся до суду з позовом до відповідача Львівської митниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про відшкодування вартості примусово відчуженого майна. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.10.2023 о 13-00 год. позивач ОСОБА_1 на автомобілі марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 319 D, д.р.н. НОМЕР_1 , в якості водія прямував через пункт пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці з Республіки Польща в Україну, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», чим заявив про відсутність будь яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При здійсненні митного контролю транспортного засобу позивача у правціників митниці виникла підозра на наявність в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, а тому автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого огляду транспортних засобів та товарів, під час здійснення якого виявлено товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: безколекторні двигуни EMAX ECO НОМЕР_2 , т.м. «YINYAN MODEL» UPC 708111851630, SKU 0101096021, виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптери Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у пластикових боксах. Серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FID239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S - 4 шт. 
Відносно ОСОБА_1 22.10.2023 складено протокол про порушення митних правил № 1470/20900/23 за ознаками вчинення ним правопорушення порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України. 
На підставі ст. 511 МК України вилучено перелічені вище товари. 
Постановою у справі про порушення митних правил від 12.12.2023р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості вказаних товарів на суму 321775,58 грн. Товар, який тимчасово вилучений згідно Протоколу, повернуто ОСОБА_1 . 
Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова із позовом про скасування вказаної вище постанови, однак рішенням від 27.02.2024 у справі № 461/975/24 у задоволенні відмовлено. 
В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Львівської митниці із клопотанням про повернення вилученого в нього товару, однак листом № 7.4-1/21-04/10/7686 від 14.03.2024 останнього повідомлено, що для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, 10.03.2024 проведено його примусове відчуження, відтак товар не може бути повернутий. 
Позивач вважає вказані дії Львівської митниці неправомірними, такими, що вчинені з грубим порушенням законодавства, яке передбачає порядок відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану, ними допущено порушення його права власності та завдано матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню. 
Просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого майна (безколекторних двигунів EMAX ECO II 2807 1300KV, т.м. «YINYAN MODEL» UPC 708111851630, SKU 0101096021, виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптерів Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у пластикових боксах. Серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FJD239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S -4 шт.) у сумі 1 072 585, 26 грн та понесені ним судові витрати.
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого майна (безколекторних двигунів EMAX ECO II 2807 1300KV, т.м. «YINYAN MODEL» UPC 708111851630, SKU 0101096021, виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптерів Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у пластикових боксах, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FJD239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S - 4 шт.) у сумі 1 072 585 (один мільйон сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 26 копійок.
Судові витрати щодо сплати судового збору віднести за рахунок витрат Державного бюджету України.
Рішення суду оскаржив відповідач Львівська митниця, вважає незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанціїх вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами.
В обгрунтування доводів скарги покликається на те, що митні органи набувають права розпоряджатись товарами за певних умов та у певний спосіб. Так, у ч.1 ст. 243 МК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах митних органів, за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання, встановлених цим Кодексом, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню, про що відповідний митний орган повідомляє власника зазначених товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноважену ним особу не пізніш як за 15 днів до закінчення строків зберігання. Таке повідомлення не направляється після закінчення строків зберігання, зазначених у частинах другій та п`ятій статті 240 цього Кодексу.
Згідно із ч. 9 ст. 243 МК України товари, зазначені у частинах першій, другій, четвертій - шостій цієї статті, реалізуються в порядку, встановленому законодавством, на митних аукціонах, редукціонах або за договором комісії за цінами, визначеними згідно із законодавством України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та Податковим кодексом України.
Тобто, умовою набуття права розпоряджатися товарами є те, що власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання на складі митних органів, а способом розпорядження товарами, право на яке набуває митний орган, є реалізація товарів на митних аукціонах, редукціонах або за договором комісії.
Таким чином, митний орган не має права розпоряджатися майном, яке зберігається на складах митних органів у будь-який спосіб аніж, передбачений ч. 9 ст. 243 МК України, зокрема, безкоштовної передачі на потреби ЗСУ. 
В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом орядку та видання про це відповідних документів встановленого зразка, є заходами правового режиму воєнного стану, які запроваджуються та здійснюються війським командуванням разом з військовими адміністраціями або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. 
Механізми передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначено Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна на умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». 
Рішення про примусове відчуження або вилучення, згідно зі ст. 4 Закону №4765-VI приймається військовим командуванням, погодженим відповідно з Радою міністрів АРК, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. Способи примусового віджучення або вилучення майна передбачено приписами ст. 3 Закону №4765-VI. 
Таким чином, уповноваженим органом (військовою частиною) на підставі Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна на умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» було здійснено примусове віджучення майна, що належало позивачу на праві власності, внаслідок чого, держава Україна набула права власності на таке майно. 
Вказує, що повноважень на оскарження рішення уповноваженого органу на примусове відчуження або вилучення майна, в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного станц, вчинення дій пов`язаних із зупиненням операцій з примусового відчуження, у митниці відсутні. 
Нагорлошує, що судом першої інстанції не наведено норми права, які було порушено митним органом, в процесі сприяння військовій частині в отриманні товарів в інтересах суспільства, держави та захисту територіальної цілісності України. 
Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України висловилась в підтримання доводів апеляційної скарги Львівської митниці, зазначивши, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2025 року є необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та постановлення законного та обгрунтованого рішення. 
Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду розтлумачила положення постанови КМУ від 31 жовтня 2012 року №998 «Про деякі питання здійсненення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», якою затверджено «Порядок розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. Цей порядок визначає механізм прийняття, розгляд заяв та здійснення виплат для наступної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. У п. 7 Порядку передбачено, що виплата повної компенсації здійснюється органами, що прийняли рішення про примусове відчуження майна, у порядку черговості оформлення висновків за рахунок і в межах коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану. 
Зважаючи на зазначене, судом першої інстанції не досліджено питання щодо механізму компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану та не визначено належного кола учасників справи, а саме не встановлено відповідні органи, які приймали рішення про примусове відчуження майна позивача, що стало наслідком прийняття незакнного рішення. 
Просить врахувати позицію висловлену Великої палати Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №712/3525/23. 
Зважаючи на вищевикладне, вважає, що судом невірно визначено спосіб відновлення порушеного права позивача через стягнення з Державного бюджету України вартості примусового відчуженого майна в сумі 1072585,26 грн., оскільки такий є необгрунтованим і не відповідає встановленому законом способу захисту. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Звертає увагу на те, що саме на митному органі лежить обов`язок вжиття всіх заходів для збереження вилученого у позивача майна, а після вирішення всіх необхідних процедур (складання постанови, сплати штрафу) наявний обов`язок повернути майно власнику (ст. 243 МК України).
При вирішенні цього спору судом першої інстанції взято до уваги, що майно позивача вилучено національними органами влади за відсутності достатньої правової підстави, і на цей момент (10.03.2024) була чинною постанова у справі про порушення митних правил №1470/2090023 від 12.12.2023, за якою позивач 23.01.2024 сплатив накладений на нього штраф та інші митні платежі в зазначеній сумі 322160,02 грн., і відповідно до якої вилучений товар підлягав поверненню ОСОБА_1 . 
Наголошує, що Львівська митниця не могла не знати про існування вказаних обставин на час примусового відчуження майна позивача, а відтак діяла умисно неправомірно. 
Враховуючи вилучення і відчуження в ОСОБА_1 належного йому майна, яке підлягало поверненню, без його згоди, а також за відсуності достатніх на це правових підстав, однак було примусово відчужено в умовах воєнного стану, належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є відшкодування вартості такого майна. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу Львівської митниці необхідно залишити без задоволення виходячи з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення про задоволення вимог до Львівської митниці, суд своє рішення обгрунтовував доведеністю позовних вимог. Зокрема, відповідачем не дотримано процедури примусового відчуження/вилучення у позивача товару, оскільки позивачем сплачено штраф ще до прийняття Наказу № 335 від 06.03.2024р. та складення на його підставі Акта (дата відсутня), а тому митний орган не мав права розпоряджатись його майном, яке зберігалось на підставі Протоколу, а зобов`язаний був виконати свою ж Постанову від 12.12.2023р. та передати ОСОБА_4 , оскільки санкція ч. 2 ст. 471 МК України не передбачає конфіскації останнього, чого ним зроблено не було, а навпаки позбавлено позивача права власності на належне йому майно. Вказане ставить під сумнів правомірність здійсненого примусового відчуження/вилучення у позивача майна. 
Враховуючи те, що відчуження відбулось саме на складі Львівської митниці під час зберігання товару, переміщеного на митну територію України, обов`язок забезпечення схоронності якого покладено на митний орган, розмір майнової шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) Львівської митниці, як зберігача вилученого у позивача товару, суд оцінив у загальному розмірі 1072585 гривень 26 копійок, яка фактично визначена самим відповідачем. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що 22.10.2023 головним державним інспектором оперативного відділу №2 УБК та ПМП Львівської митниці Стецихою Романом Івановичем відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 1470/20900/23, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України (недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами).
Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1470/20900/23, предмети правопорушення, а саме: квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI», виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 581F5FJD238100DM51B – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239400D607S – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4 – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239100DKM94 – 1 шт.; безколекторні двигуни EMAX ECO II 2807 1300KV, т/м: «YINYAN MODEL», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у картонних коробках – 189 шт, тимчасово вилучено на підставі ст. 511 МК України та передано на склад митниці.
Згідно із висновком експерта СЛЕД ДМСУ від 07.11.2023 № 142000-3301-0944 вартість вилучених вищевказаних товарів становить 1 072 585,26 грн.
Постановою Львівської митниці від 12.12.2023 у справі про порушення митних правил №1470/20900/23 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 471 МК України, із накладенням на нього штрафу у розмірі 321775,58 грн. У п. 4 Постанови зазначено, що товари, тимчасово вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №1470/20900/23 від 22.10.2023, вирішено повернути ОСОБА_1 . Також стягнуто з останнього на користь митниці 384,44 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.
23.01.2024 ОСОБА_1 сплатив накладений на нього постановою у справі про порушення митних правил від 12.12.2023р. штраф у розмірі 321 775,58 грн., а також плату за зберігання товару на складі митного органу в розмірі 384,44 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями АТ «Універсал банк» №М18М-89ХХ-8ММА-849А від 23.01.2024 року та № ХМ31-КР66-98ХМ-Т3М1 від 23.01.2024.
В свою чергу, рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/975/24 від 27 лютого 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил відмовлено повністю.
В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Львівської митниці із клопотанням про повернення вилученого в нього товару.
Листом Львівської митниці Держмитслужби від 14.03.2024, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №64/2022, пов`язаного із збройною агресією російської федерації проти України, відповідно до Закону України від 12.05.2015р. № №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Закону України від 17.05.2012р. № 4765-VI «Про передачу, примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 №335 від 06.03.2024 «Про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану», погодженого Головою Маріупольської районної військової адміністрації, актом про примусове відчуження майна від 10.03.2024р. №40, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, 10.03.2024р. проведено примусове відчуження майна, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1470/20900/23 від 22.10.2023. Львівською митницею до вказаного листа долучено документи, на підставі яких відбулось примусове вилучення та відчуження товару, який належав позивачу, а саме: копії наказу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.03.2024р. (далі - Наказ № 335) та акту № 40 про примусове відчуження або вилучення майна (далі - Акт).
Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого. 
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави у право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Згідно з частиною п`ятою статті 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Відповідно до частини третьої статті 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
У разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція). В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується (частини перша - третя статті 353 ЦК України).
Абзацом шостим статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» визначено, що збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Загальновідомими є той факт, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься у частині другій статті 353 ЦК України.
Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.
Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»). Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (частини перша та друга статті 3 вказаного Закону).
Стаття 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачає, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з органом військового управління, визначеним Міністерством оборони України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. 
Норми зазначеної статті кореспондуються з положеннями наведеного вище пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» термін «військове командування» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про правовий режим воєнного стану» або Законі України «Про правовий режим надзвичайного стану», залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Аналогічне визначення військового командування міститься у статті 1 Закону України «Про оборону України».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, в умовах правового режиму воєнного стану, якщо не було здійснено попереднє повне відшкодування вартості такого майна, тягне за собою наступне повне відшкодування його вартості в порядку, визначеному законом.
Як встановлено судом і не заперечується сторонами, товар, а саме: квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI», виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 581F5FJD238100DM51B – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239400D607S – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4 – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239100DKM94 – 1 шт.; безколекторні двигуни EMAX ECO II НОМЕР_4 , т/м: «YINYAN MODEL», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у картонних коробках – 189 шт, було 22.10.2023 тимчасово вилучено у ОСОБА_1 головним державним інспектором оперативного відділу №2 ЦБК та ПМП Львівської митниці Стециха Р.І. на підставі ст. 511 МК України та передано на склад митниці.
Постановою Державної митної служби України від 12 грудня 2023 року №1470/20900/23 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення порушення митних правил відповідно до ч. 2 ст. 471 МК України, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30% вартості товару, який в подальшому, а саме 23.01.2024 ОСОБА_1 сплатив. 
Не погоджуючись із постановою про притягнення його до відповідальності, позивач оскаржив таку в судовому порядку, однак у позові відмовлено. 
Актом №40 про примусове відчуження або вилучення майна стверджується, що військовою частиною НОМЕР_3 , відповідно до наказу від 06.03.2024 №335 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_5 , погодженого головою Маріупольської районної військової адміністрації Н.Букрєєвою, здійснено примусове відчуження майна. 
При цьому, в Акті з дотриманням п. 4 ч. 1ст.8 та ст. 23 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII вказано, що зберігачем є Державна митна служба України, в особі Львівської митниці, як її відокремленого підрозділу, що у зоні своєї діяльності забезпечує реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України. Також зазначено, що майно, вилучене митницею у справах про порушення митних правил, по яким рішення суду відсутнє, майно, прийняте на зберігання, термін зберігання якого не закінчився та майно, прийняте на зберігання в рахунок забезпечення сплати штрафу. 
З навденого слід дійти висновку, що примусове відчуження товару відбулось без повідомлення та згоди власника (позивача) цих товарів, при цьому товар не був конфіскований у позивача за рішенням суду, а перебував на тимчасовому зберіганні, термін якого не закінчився. 
Те, що майно було прийняте на зберігання в рахунок забезпечення сплати штрафу, станом на час наказу від 06.03.2024 №335, не було актуальним, оскільки штраф, як зазначалось вище, сплачений ще 23 січня 2024 року. Після сплати ОСОБА_1 штрафу та плати витрат за зберігання товару, Львівська митниця не могла не знати про існування вказаних обставин на час примусового відчуження майна позивача.
Відповідно до статті 242 Митного кодексу України та п. 9.1. Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 627товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.
Відповідно до частини першої та другої статті 30 МК України, посадові особи та інші працівники митних органів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону. Шкода, заподіяна особам та їхньому майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, відшкодовується у порядку, визначеному законом.
Встановивши, що товар, а саме: квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI», виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 581F5FJD238100DM51B – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239400D607S – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4 – 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво – Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239100DKM94 – 1 шт.; безколекторні двигуни EMAX ECO II НОМЕР_4 , т/м: «YINYAN MODEL», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у картонних коробках – 189 шт, який був 22.10.2023 тимчасово вилучений у ОСОБА_1 головним державним інспектором оперативного відділу №2 ЦБК та ПМП Львівської митниці Стециха Р.І. на підставі ст. 511 МК України та передано на склад митниці, примусово відчужений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майно позивача вибуло з його володіння внаслідок порушення встановленої законом процедури, через незаконні дії Львівської митниці щодо передачі такого майна іншій особі, всупереч законодавчо закріпленого обов`язку із збереження тимчасово вилученого майна.
Разом з тим, судова колегія погоджується з позицією представника Львівської митниці, що митниця не є органом, що приймає рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану та здійснює оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна. 
Однак, Львівська митниця мала обов`язок ретельно перевірити відповідність дій та рішень вимогам закону, в тому числі, встановити: чи сплатив ОСОБА_1 штраф та витрати за зберігання товару на складах митниці; чи станом, на час примусового відчуження спірне майно могло бути відчужене, чи відчуженням майна не будуть порушуватись права власника товару.
Згідно із частиною 6 статті 239 Митного кодексу України митні органи несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними.
Перебування на складах митниці товару, не передбачає їх автоматичне отримання державою і відповідно держава автоматично не отримує право ним розпоряджатися. Законодавство України визначає процедуру, якої має дотриматися держава в особі її уповноважених органів, для відчуження/вилучення такого майна за наявності для цього достатніх підстав, оформлення його у державну власність та подальшого розпорядження (безоплатної чи оплатної передачі).
Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач допустив фактичне відчуження/вилучення належного позивачу майна та подальше його розпорядження без зміни його правового статусу, але вже від імені держави.
В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості (частина друга статті 353 Цивільного кодексу України).
Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується. Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду (частини третя та четверта статті 353 Цивільного кодексу України).
У разі реквізиції майна його попередній власник може вимагати надання йому натомість іншого майна, якщо це можливо. Якщо після припинення надзвичайної обставини реквізоване майно збереглося, особа, якій воно належало, має право вимагати його повернення у судовому порядку. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна (частини п`ята та шоста статті 353 Цивільного кодексу України).
Таким чином, відмінністю між реквізицією (частина перша статті 353 Цивільного кодексу України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (частина друга статті 353 Цивільного кодексу України) є момент відшкодування вартості майна: у першому випадку його має бути здійснено до примусового відчуження майна, а в другому випадку обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження.
Позивач вправі, при зверненні до суду за захистом свого порушеного права, вибрати спосіб захисту: або стягувати збитки у розмірі вартості товару; або ставити питання про їх повернення.
З огляду на примусове відчуження товару, який тичасово зберігався на складах Львівської митниці, позивач, на власний розсуд вибрав спосіб захисту – відшкодування завданих збитків у розмірі, визначеному Висновком експерта Управління товарознавчої, інженерно-технічної та криміналістичної експертизи ОСОБА_6 № 142000- 3301-0944 від 07.11.2023р., який складався для визначення вартості майна для вилучення згідно Протоколу про порушення мирних правил і визначення розміру штрафу. 
Доказів, які б містили інформацію про вартість примусово відчуженого майна, станом на час прийняття командиром військової частини № НОМЕР_3 наказу «Про відчуження майна в умовах режиму воєнного стану» від 06.03.2024, матеріали справи не містять і така оцінка майна, як було з`ясовано судом апеляційної інстанції, взагалі не проводилась. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування заподіяних збитків є обґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що позивач довів наявність неправомірних дій органу, який відповідав за зберігання товару, довів наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а тому для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18.
При цьому судом правильно сформульовану резолютивну частину судового рішення про задоволення позову в такому спорі, оскільки саме держава Україна бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу Львівської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складенй 22 січня 2026 року. 
Головуючий      А.В. Ніткевич
Судді       С.М. Бойко

С.М. Копняк