ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 225/6360/21
провадження № 51-1995км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська (наразі м. Торецька) Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України(далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 06 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК, та призначено йому покарання:
?                  за ч. 1 ст. 185 КК - у виді арешту на строк 3 місяці;
?                  за ч. 2 ст. 185 КК - у виді арешту на строк 6 місяців;
?                  за ч. 2 ст. 121 КК - у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішено питання щодо: початку строку відбування покарання; запобіжного заходу; заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна; речових доказів. 
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, 
що він 20 червня 2021 року з 16:00 до 21:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, таємно, з корисливим мотивом, здійснив крадіжку мобільного телефона «SIGMA X-style 31 Power», спричинивши ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 483 грн.
Крім того, 06 вересня 2021 року приблизно о 09:00 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно здійснив крадіжку грошей у сумі 1000 грн, належні ОСОБА_9 .
Крім того, 13 листопада 2021 року приблизно о 17:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі свого знайомого ОСОБА_10 ( АДРЕСА_4 ), під час вживання з ним спиртних напоїв, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, у ході сварки, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав 
ОСОБА_10 не менше двох ударів долонями та не менше чотирьох ударів кулаками в обличчя, від чого ОСОБА_10 упав на підлогу. Надалі ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 не менше чотирьох ударів правою ногою по тулубу, а потім завдав потерпілому, який у той час перебував на підлозі, не менше восьми ударів дерев`яним стільцем по тулубу та у голову.
Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 16:30 у кімнаті вказаної квартири, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, знову виникла сварка, у ході якої ОСОБА_7 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав йому не менше чотирьох ударів долонями і не менше чотирьох ударів кулаками в обличчя. Від отриманих ударів ОСОБА_10 впав на підлогу. Після чого, ОСОБА_7 завдав потерпілому не менше шести ударів правою ногою по тулубу, одного удару дерев`яною ніжкою по ногам та не менше двох ударів по тулубу.
Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці події у ніч 
з ІНФОРМАЦІЯ_2. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року скасовано вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 06 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 в частині засудження за частинами 1, 2 ст. 185 КК, 
а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 
ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку 
із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
У решті вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Зазначає, що під час судового розгляду ОСОБА_7 відмовився від давання показань, а єдиним доказом, у якому викладено його пояснення щодо обставин інкримінованого злочину, є протокол слідчого експерименту від 25 листопада 
2021 року, покладений поряд з іншими доказами в основу обвинувального вироку.
Водночас у своїх апеляційних скаргах ОСОБА_7 та його захисник 
ОСОБА_6 наголошували на застосуванні до засудженого правоохоронними органами недозволених методів слідства, а саме психологічного та фізичного тиску під час проведення вказаної слідчої дії.
Апеляційний суд, врахувавши наведені доводи, доручив проведення перевірки щодо можливого застосування насильства до засудженого під час слідчого експерименту. Однак, не маючи результатів такої перевірки, визнав протокол слідчого експерименту допустимим доказом, зазначивши про непереконливість доводів захисту щодо застосування недозволених методів слідства.
На думку прокурора, зазначений підхід суперечить положенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, а також засадам кримінального провадження і, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу. 
Захисник частково підтримав касаційну скаргу прокурора.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені 
в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора необхідно задовольнити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені 
в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, відповідно до ст. 438 КПК, є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості 
й умотивованості судового рішення, вбачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим 
є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд, виконуючи свої повноваження, із дотриманням визначеної 
гл. 31 КПК процедури повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (це передбачає оцінювання оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідатиме ст. 370 КПК 
і статтям 419 або 420 цього Кодексу.
Така перевірка повинна бути зроблена з додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне й справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.
За приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто, у своєму рішенні апеляційний суд повинен проаналізувати доводи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на них вичерпну відповідь, переконливо аргументувавши свою позицію. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Це зобов`язує суд обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватися прав сторін. Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в цій справі, було вивчено.
Однак, апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду щодо 
ОСОБА_7 , не дотримався наведених законодавчих приписів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що сторона захисту 
в апеляційних скаргах на вирок, заперечуючи доведеність винуватості у заподіянні ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, посилалася, зокрема, на те, що під час досудового слідства 
на засудженого здійснювався психологічний та фізичний тиск, внаслідок чого він змушений був оговорити себе. Зокрема, ОСОБА_7 вказував, що після його затримання з 22 по 24 листопада 2021 року працівники поліції застосовували 
до нього фізичне і психологічне насильство щоб він надавав показання, які влаштують орган досудового слідства. А тому для збереження свого здоров`я він вимушений був оговорити себе. Стверджував, що про ці факти повідомляв прокурора, який обіцяв провести розслідування, однак жодної перевірки повідомлених ним обставин щодо застосування незаконних методів слідства здійснено не було.
Водночас апеляційний суд, відхиляючи доводи сторони захисту про недопустимість даних протоколу слідчого експерименту від 25 листопада 2021 року за участю ОСОБА_7 зазначив, що сторона захисту не навела конкретних обставин поганого поводження із засудженим і не надала їм підтвердження. Вказавши, що під час досудового розслідування та судового розгляду інтереси ОСОБА_7 представляв адвокат та за наявності фактів фізичного і психологічного насильства щодо засудженого з боку працівників поліції, він мав можливість подати відповідні скарги.
Крім того, колегія суддів, пославшись на матеріали кримінального провадження, вказала, що до початку слідчої дії ОСОБА_7 були роз`яснені права, про 
що свідчить його особистий підпис у протоколі та відеозапис. Однак, від ОСОБА_7 , захист якого здійснював адвокат ОСОБА_6 , під час проведення слідчого експерименту скарг щодо фізичного та психологічного насильства, катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, не надходило.
Також, цей суд, указавши на відсутність в матеріалах справи заяви 
ОСОБА_7 про застосування до нього тиску, відхилив твердження 
захисника про те, що дані, повідомлені засудженим під час слідчого експерименту, отримані внаслідок поганого поводження з боку працівників поліції. 
Заразом колегія суддів, зазначивши про необхідність захисту прав 
ОСОБА_7 , передбачених Конституцією України, дійшла висновку 
про доцільність повідомлення Територіального управління ДБР у м. Краматорську для проведення відповідної перевірки.
З цього приводу Верховний Суд звертає увагу, що зважаючи на положення 
ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, необхідно провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилося, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Яременко проти України», «Вергельський проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Згідно з практикою ЄСПЛ допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.
Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим. 
Водночас особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо 
з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б з першого погляду давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний суд мав оцінити обґрунтованість тверджень захисту про застосування недозволених методів слідства до ОСОБА_7 , виходячи із відомостей, які, зокрема, могли надати засуджений та захисник, які брали участь в апеляційному розгляді, і залежно від установленого, визначитися, чи є підстави для звернення до уповноважених органів з метою їх перевірки. У разі такого звернення - дочекатися результатів цієї перевірки та, врахувавши їх, ухвалити остаточне рішення у справі.
Однак, суд апеляційної інстанції, не з`ясувавши під час апеляційного розгляду для обґрунтованого формування своїх висновків, насамперед у чому ж фактично полягав протиправний вплив працівників правоохоронних органів, який, за твердженнями захисту, призвів до недопустимості даних слідчого експерименту за участю засудженого та, відповідно, до незаконності вироку місцевого суду, визнав неспроможними доводи сторони захисту щодо застосування до ОСОБА_7 недозволених методів слідства. 
Водночас суд все ж дійшов переконання про необхідність ініціювати перевірку перед уповноваженим правоохоронним органом щодо стверджуваних стороною захисту обставин застосування насильства до ОСОБА_7 під час досудового слідства, однак, випереджаючи отримання результатів цієї перевірки, ухвалив остаточне рішення у справі. 
Ба більше, під час касаційного розгляду прокурор долучив відповідь 
з територіального управління ДБР у м. Краматорську, згідно з якою на адресу цього органу повідомлень про проведення перевірки за заявою ОСОБА_7 , зокрема з Дніпровського апеляційного суду, не надходило, відомості до ЄРДР 
не вносилися, а досудове розслідування не здійснювалося.
Отже, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційні скарги сторони захисту, належним чином не перевірив і не спростував зазначені в ній доводи про застосування щодо засудженого недозволених методів слідства, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Тому, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи сторони захисту та з дотриманням положень кримінального процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити. 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.  
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, 
є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                             ОСОБА_3