ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1479/26 Справа № 185/4905/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабій С.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року у складі судді Бабія С.О. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,–

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-8), в обґрунтування якого посилалось на те, що 27.01.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1147-0100. На офіційному веб-сайті ТОВ «Укр КредитФінанс» (navse.in.ua) у вільному доступі розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, зокрема: примірний договір кредиту, Правила надання грошових коштів у кредит, Згода на обробку персональних даних, Публічна інформація, Положення про конфіденційність.
При укладенні договору відповідачем здійснено дії, які свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, зокрема введення одноразового ідентифікатора А8610 для підписання кредитного договору №1147-0100 від 27.01.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. Без цих дій укладення договору було б неможливим.
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зобов`язалося надати відповідачу кредит для особистих потреб на таких умовах: сума кредиту – 20 400,00 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту; знижена процентна ставка – 1,20% на день; стандартна процентна ставка – 1,50% на день.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору.
Відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань, отримавши кредитні кошти, та не скористалася правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин.
Станом на 20.03.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 104 546,40 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом – 18 768,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 85 778,40 гривень. Кредитодавцем прийнято рішення про застосування до позичальника Програми лояльності, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 11 546,40 гривень за умови погашення відповідачем заборгованості у розмірі 93 000,00 гривень. 
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1147-0100 від 27.01.2023 року у розмірі 93 000,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 18 768,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 74 232,00 гривень, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1147-0100 від 27.01.2023 року у розмірі 93 000,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 18 768,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 74 232,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень (а.с. 103-105).
В апеляційній скарзі адвокат Зачепіло З.Я., яка діє в інтересах  ОСОБА_1  посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме простроченої заборгованості за кредитом 18 768,00 грн (а.с. 110-116). 
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін (а.с. 131-138).
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1147-0100 (а.с.12-28). Договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора А8610, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач надав кредит у сумі 20 400,00 гривень, що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів через систему LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 (а.с. 33-37). Відповідач отримала кошти, чим підтвердила свої зобов`язання за договором, і не відмовилася від нього протягом 14 днів, як передбачено ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». 09.02.2023 року відповідач сплатила позивачу 9 000, 00 грн (а.с. 29, 76).
Відповідно до умов договору, процентна ставка є фіксованою і становить 1,20% або 1,50% на день, а базовий період для сплати процентів – 14 днів. Строк кредиту – 330 календарних днів.
Згідно з пунктом 11.1. кредитного договору цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця ( https://navse.in.ua/), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
У п.12 Договору про відкриття кредитної лінії №1147-0100 зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки: НОМЕР_1 (а.с. 17).
Згідно з листом від 27.03.2024 року АК КБ « ПРИВАТБАНК» та довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» видача коштів за кредитним договором №1147-0100 від 26.01.2023 року відповідачці здійснювалося за допомогою системи LiqPay (а.с. 36). Вказана довідка також містить номер платіжної карти, на яку здійснювалося зарахування кредитних коштів, НОМЕР_1 , та відповідає номеру картки, зазначеному у квитанції відповідача від 09.02.2023 року (а.с. 76). 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Разом з тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
Стаття 12 Закону України “Про електронну комерцію” визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України “Про електронні документи та електронний документообіг” та “Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги”, за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22), від 4 грудня 2023 року в справі №212/10457/21 (провадження 61-6066св23).
З матеріалів справи убачається, що договір про відкриття кредитної лінії №1147-0100 від 27 січня 2023 року, Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) «А8610», відповідно до статей 11 та 12 Закону України “Про електронну комерцію” (а.с. 12-26).
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору про надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
Факт укладення договору відповідачем не заперечується.
Доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів перерахування їй коштів не заслуговують на увагу враховуючи наступне.
Згідно з листом від 27.03.2024 року АК КБ « ПриватБанк» та довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» видача коштів за кредитним договором №1147-0100 від 26.01.2023 року відповідачці здійснювалося за допомогою системи LiqPay (а.с. 36). Вказана довідка також містить номер платіжної карти, на яку здійснювалося зарахування кредитних коштів, НОМЕР_1 , та відповідає номеру картки, зазначеному у квитанції відповідача від 09.02.2023 року (а.с. 76).
Колегія суддів апеляційного суду вважає зазначений доказ належним, яким підтверджується факт перерахування позичальниці кредитних коштів на визначений нею рахунок.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 10 Постанови Правління Національного банку України “Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)” від 3 листопада 2021 року №113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
З наведеного слідує, що з боку позивача порушень не відбулося та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» як фінансова установа, не є банком, та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19).
Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.
Доказів того, що на картку НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 20 400 грн відповідачем не надано, як і не надано доказів того, що даний електронний платіжний засіб їй не належить.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про надання позивачем належних доказів видачі відповідачці коштів в розмірі 20 400 грн на підставі договору про відкриття кредитної лінії №1147-0100 від 27 січня 2023 року.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, ТОВ «Укр Кредит Фінанс», крім заборгованості за основним боргом в сумі 18 768,00 грн, просило також стягнути заборгованість за процентами у розмірі 85 778,40 грн.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2 статті 1050 ЦК України.
Пунктом 4.9. кредитного договору визначено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 23 листопада 2023 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування.
Пунктом 4.6. кредитного договору визначено, що стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).
В пункті 10.2. кредитного договору визначено, що знижена процентна ставка становить 1,20% за кожен день користування кредитом.
В пункті 4.11. кредитного договору визначено орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, що складає 96 900 грн 00 коп та включає в себе суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом.
З умов кредитного договору також вбачається, що сторонами було погоджено базовий період, який складає 14 календарних днів (пункт 4.4. кредитного договору). Даний період є лише обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.
Отже, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 27 січня 2023 року по 23 листопада 2023 року за користування кредитними коштами. Відтак, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.
Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 становить 104 546 грн 40 коп, з яких: 18 768 грн - основний борг та 85 778 грн 40 коп - нараховані проценти. Даний розрахунок здійснено позивачем за період з 27 січня 2023 року до 20 березня 2024 року (а.с. 29-31).
З даного розрахунку також вбачається, що у період з 27 січня 2023 року по 23 лютого 2023 року позивачем нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою – 1,20% в день, а з 24 лютого 2023 року по 22 листопада 2023 року - за стандартною процентною ставкою - 1,50% в день.
Враховуючи вказані вище положення укладеного договору, а також враховуючи, що згідно наданого розрахунку проценти нараховувались лише до 22.11.2023 року і після цієї дати не нараховувались (а.с. 29-31) колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що проценти нараховані поза межами строку договору.
Оскільки позивачем неустойка та сума боргу за прострочення виконання зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України не нараховувались, є безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на п.п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми процентів, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 становить 104 546 грн 40 коп, з яких: 18 768 грн - основний борг та 85 778 грн 40 коп - нараховані проценти. Даний розрахунок здійснено позивачем за період з 27 січня 2023 року до 20 березня 2024 року (а.с. 29-31).
З даного розрахунку також вбачається, що у період з 27 січня 2023 року по 23 лютого 2023 року позивачем нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою – 1,20% в день, а з 24 лютого 2023 року по 22 листопада 2023 року - за стандартною процентною ставкою - 1,50% в день.
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 11 546 грн 40 коп за умовами погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 93 000 грн. 
09.02.2023 року відповідачем було здійснено оплату на погашення заборгованості, яка була спрямована на погашення тіла та процентів (а.с. 29). 
У період з 10.02.2023 по 20.03.2024 відповідачем не здійснено оплати на рахунок кредитора, у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитним договором №1147-0100 від 27 січня 2023 року, яку просить стягнути позивач становить 93 000 грн, з яких: 18 768 грн - тіло кредиту та 74 232 грн - нараховані проценти. 
Таким чином, розмір нарахованих процентів за весь період кредитування навіть з урахуванням часткового списання кредитором процентів у розмірі 11 546 грн 40 коп, значно перевищує розмір основної заборгованості, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Вищевказані висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020 року, 910/719/19 від 19.05.2020 року, №363/1834/17 від 13.07.2022 року, №910/12876/19 від 01.06.2021 року та №679/1103/23 від 12.02.2025 року.
Врахувавши вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір процентів до 18 768 грн, який підлягає стягненню з відповідача.
Суд першої інстанції не врахував, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача процентів і встановлення їх в розмірі 18 768 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 37 536 грн 00 коп. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).  
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позову.
Крім того, пропорційно розміру задоволених вимог позову і апеляційної скарги підлягає розподіл судового збору сплаченого за подання позову та подання апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у сумі 2 422,40 грн (а.с. 9).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 40,36% ( 37 536 грн * 100 / 93 000 грн), а саме у розмірі 977,68 грн (2 422,40 грн * 40,36%).
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у загальній сумі 3 633,60 грн (а.с. 117).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги 59,64% (55 464 грн * 100 / 93 000 грн), а саме у розмірі 2 167,08 грн (3 633,60 грн * 59,64%).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід стягнути на користь  ОСОБА_1  різницю між сумою судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу, у розмірі 1 189,40 грн (2 167,08 грн – 977,68 грн).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни — задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року — скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1147-0100 від 27 січня 2023 року станом на 20.03.2024 року в загальному розмірі 37 536 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 00 коп, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 18 768 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 00 коп та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 18 768 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог — відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» на користь  ОСОБА_1  судові витрати по справі у сумі 1 189 (одна тисяча сто вісімдесят дев`ять) грн 40 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «28» січня 2026 року.
Повний текст постанови складено «06» лютого 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О. Макаров